152 FAUNA OCH FLORA 



ligen ekorrskinnen. Jag vill nu söka visa, att dessa hvar på 

 sitt sätt syftat rätt, ehuru de icke kommit till någon giltig 

 slutsats. 



När jag själf söker framställa en sådan, beror detta på, 

 att jag, med det olösta, för mig bekanta, ehuru ännu ej närmare 

 undersökta spörsmålet för ögonen, ^kpraktisk väg, såsom jägare, 

 trodde mig ha funnit en riktig utgångspunkt för frågans lösning. 



I fråga om ekorrskinn, hvarom det här, enligt hvad jag 

 visat, måste antagas röra sig, har man sedan gammalt bestämt 

 deras värde som pälsverk just efter färgen på köttsidan, som 

 på de i handeln gängse skinnen alltid varit vänd utåt. Detta 

 sammanhänger med det sätt, hvarpå detta djur afpälsas. Ekor- 

 rens skinn afflås sålunda: Rundt hufvudet, strax framom ögo- 

 nen, göres med knifven ett snitt, hvarpå skinnet med bibe- 

 hållna örontofsar vränges eller 'snos', som det heter i Norrland, 

 af kroppen, så att den håriga sidan kommer att vändas inåt; 

 äfven svansskinnet vränges eller rättare urdrages på samma 

 sätt mot knifbaken och stannar inne i skinnet. I denna ställ- 

 ning fästes det klibbiga skinnet, vanligen med ryggsidan, på 

 en vägg, muryta eller dylikt och får torka. Det vändes inte 

 heller sedan, innan det föres i handeln, såsom händelsen är 

 med andra pälsdjurs skinn, exempelvis räfvens, mårdens, ut- 

 terns och hermelinens; det skulle ej heller låta sig vända på 

 grund af den trånga öppningen vid halsen. 



Vid de andra nämnda pälsskinnens afflående och torkning 

 går man tillväga på annat vis. Huden ristas upp längs lårens 

 baksida och vrängningen sker bakifrån och framåt, hvarjämte 

 skinnet å benen upp emot bälgen uppristas. Därpå spännas 

 eller 'spitas' skinnen, med den håriga sidan inåt, på särskildt 

 formade bräden, s. k. »villor», och benskinnen utbredas för sig 

 på tunna spanar. Efter torkningen dragas skinnen af spänn- 

 brädet och vändas, så att hårsidan (fallen) kommer i dagen. 

 Så föras de i marknaden. Deras värde kommer då att be- 

 stämmas efter den synliga hårfällen, men äfven gifvetvis af 

 skinnets storlek och godhet i öfrigt. 



Det är vinterfällen, som gör ekorrskinnen, det s. k. grå- 



