BLASKURIT 



•55 



De här afbildadc skinnen afse att åskådliggöra färgväx- 

 lingarna å skinnets inner- eller köttsida, ehuruväl dessa ej 

 kunnat på fotografien bringas att framträda så tydligt som på 

 de naturliga föremålen. 



Skinnet n:r 1 är ett sommarskinn (af en äldre hona, som 

 sköts af mig i ett träd på gården ^'/g 1915, under det hon 

 ifrigt förföljdes af ett par tlugspappare, hvars ägg eller ungar 

 i en där varande holk hon förniod- 

 ligen sökt åtkomma. Huden är ka- 

 rakteristiskt sommarbld (se fig. 1). 



N:r 2, skinnet af en ekorre, skju- 

 ten i början af oktober: öfvergdngs- 

 dräkt (se fig. 2). 



N:r 3, skinnet af en >gill»ekorre 

 i typisk vinterdräkt, skjuten i no- 

 vember. Örontofsarna här långa. 

 Exemplaret tillhör, liksom n:r 1, va- 

 rieteten »granekorre» (se fig. 3), un- 

 der det att n:r 4 (se fig. 4) är en 

 gill »tallekorre» från november. 



På detta förhållande, motsvarig- 

 heten mellan hårfällen och färgen å 

 ekorrskinnets köttsida, utan tvifvel 

 redan i forntiden iakttaget såsom 

 kännemärke på gråverkets större eller 

 mindre godhet, grunda sig nu enligt 

 min mening beteckningarna 'blaskurif 



och 'tvcvlyt skm\ De beteckna hvar för sig kvaliteter af skinn; 

 det blåskurna, hvarmed synes vara att jämnställa 'tvaelyt skin', 

 en sämre, i förhållande till hvilken man i Bollnäs, enligt orda- 

 lagen i 1314 års bref, gaf >ett bättre skinn- iinam pcllem mc- 

 liorem), d. v. s. ett fullgillt sådant. 



- Gifves det nu dylika kvalitativa beteckningar för denna 

 skinnvara på andra håll till stöd för min här uttalade åsikt? 



Ja. I 15- och 1600-talens skinnskattelängder och fogde- 

 redovisningar kan man också iakttaga dem. Så t. ex. sor- 



i 



Fig. 



