igo FAUNA OCH FLORA 



Dvärgiuåsen (Lams ininutiis) i Tåkern under häckningstiden. 



Den 30 sistlidne maj hade jag nöjet att iakttaga dvärgmåsen i 

 Tåkern. Den uppehöll sig bland en större koloni skrattmåsar, som 

 häckade på tufvor och flytande vassbankar i vassarna utanför Ren- 

 stad. Af fågelns uppträdande att döma, synes det sannolikt, att 

 den häckade därstädes. Då vår båt ännu var några hundra meter 

 från den plats, där skrattmåskolonien var belägen, möttes vi av 

 dvärgmåsen, som sedan förföljde oss en längre sträcka, kretsande 

 tätt öfver våra hufvuden. Den visade sig härvid vara betydligt 

 mindre skygg än skrattmåsarna. Dessa senare höllo sig ungefär 

 ett bösshåll från oss. Dvärgmåsen åter kom betydligt närmare och 

 var ofta endast några meter öfver oss. Det svarta på "hufvudet kunde 

 därvid tydligt urskiljas, liksom fågelns korallröda ben skarpt af- 

 stucko mot den hvita dräkten. Då de flesta äggen i skrattmås- 

 kolonien höllo på att kläckas, ville jag ej uppehålla mig för länge 

 på platsen och därigenom störa måsarna i deras rufning, hvarför 

 jag ej kunde konstatera dvärgmåsens häckning. Endast ett par af 

 arten iakttogs. 



Sandhem den q juni 1919. 



Nils Töniquist. 



Råksamhälle vid Uppsala. 



Vid ett besök 12 sistlidne april å Vaksala kyrkoherdeboställes 

 »skog» nära Roslagsbanan — en talldunge på slätten, bildad af 

 cirka 100 grofva och rätt höga träd — observerade jag en mängd 

 fågelbon i trädtopparna. Ehuru inga fåglar då visade sig, var det 

 tydligt, att man här hade framför sig en råkornas boplats. Som 

 någon sådan, så vidt jag vet, ej varit känd i vårt land ofvan- 

 för Västergötland,^ gladde mig upptäckten och beslöt jag mig för 

 att längre fram pä våren söka reda ut saken. 



Först i dag blef emellertid tillfälle därtill. Koramen fram till 

 dungen hade man ett loo-tal kraxande råkor framför sig, kretsande 

 öfver trädtopparna, där de stundom slogo sig ned. Ibland kröpo 

 ungar in i bona, men fast dessa syntes små, försvunno fåglarna då 

 för åskådarens blickar, så att man ej kunde bilda sig något be- 

 grepp om huru många ungar, som lågo där, när den stora fågel- 

 svärmen flaxade omkring en. Samtliga bon lågo högt och ute pä 

 grenarna i trädtopparna, ofta flera, i ett par fall fyra stycken, i 

 samma tall. Topparna voro i en del fall anmärkningsvärdt glesa, 

 sannolikt efter åverkan (nötning?) af fåglarna, som särskildt i en 

 nästan torr topp slogo till massvis, och förefaller det mig som om 

 detta råksamhälle ej skulle vara en nyhet för året. 



En liten bostadslägenhet finnes invid denna talldunge, men, 

 som folket därstädes nyligen flyttat dit, kunde ingen upplysning i 

 saken fås. 



^ Råkor häcka äfven i Vadstenatrakten. Red. 



