Något om andhonornas sommardräkter. 



Af 

 H. Nyqvist. 



den mig tillgängliga ornithologiska litteraturen 

 står Lippgifvet, att ändernas — anatinae och 

 fuligulinas — honor endast ömsa fjädei"skrud 

 en gång årligen, nämligen på hösten (undantag 

 Magnus v. Wrights »Finlands foglar», där en 

 !)Ltir^:^-IV:.J särskild sommardräkt för alfogelhonan beskri- 

 ves). Så skulle nämligen honornas under rufningen och ung- 

 arnes uppfödande illa åtgångna dräkt (rufdräkten), utan någon 

 mellandräkt, som hanen anlägger, utbytas mot en frisk dylik 

 (vinterdräkten eller praktdräkten), med andra ord: det olika 

 utseende, som andhonorna hafva eftersommaren och våren, skulle 

 endast bero på fjädrarnes nötning och blekning under som- 

 martiden. Frågan vid hvilken tid och huru andhonorna fälla 

 sina vingpennor har äfven hittills stått öppen och endast ven- 

 tilerats med lösa antaganden. Orsaken härtill har nog hufvud- 

 sakligen varit den, att så få honor under dylika omständighe- 

 ter kommit i erfarna ornithologers händer och att de genom 

 sin likhet med ungfåglarna undgått jägarnes uppmärksamhet. 

 Man förstår ju, att andhonorna, så länge de ha ungarna att 

 skydda, äro i behof af sina vingar ej minst för att genom dem 

 kunna införa sina simulatoriska konster, då de söka vända sina 

 fienders uppmärksamhet på sig från sina genom sin oerfaren- 

 het hjälplösa små och efter afvärjd fara åter hastigt kunna 



