246 FAUNA OCH KI.ORA 



norna. En korpfaniilj höll till bland lavablocken och var tyd- 

 ligen mycket illa sedd af de öfriga fåglarna. 



Af änderna voro alfåglar och bergänder, viggar och is- 

 landsknipor samt små örondoppingar vanligast. De senare 

 höllo till både i småpölar och ute i Myvatn och hade sina bon 

 med ett å två ägg flytande ute bland sjögräset eller vid själfva 

 stranden. Ute på Myvatn lågo tusentals änder, och flygande 

 som svalor svärmade simsnäpporna förbi en. 



I en liten vattensamling redo vi förbi ett par småskrakar 

 på mycket nära håll. Fåglarna visade i allmänhet en häp- 

 nadsväckande oräddhet och lockade ej till jakt. Isländarna 

 jaga ej heller änderna utan nöja sig med att plocka deras 

 ägg. De se ej heller gärna, att främlingar idka jakt, och så 

 snart man har en bössa med sig, bli de genast niera reserverade. 

 Vi beslöto oss därför att ej bruka våra vapen vid Myvatn och 

 lossade ej heller ett enda skott därstädes. 



Vid Myvatns strand hittade man dagligen döda ungar 

 af olika slags änder, som säkerligen hade frusit ihjäl och drif- 

 vits i land. Det regniga vädret gjorde nog mycket också. 

 Detta förhållande påpekas äfven af Hantzsch i hans afhand- 

 ling : Zur Kenntnis der Vogelwelt Islands». 



Efter ett par dagar lämnade vi Skutustadir och fortsatte. 

 Några timmar senare passerade vi en högst ett par hundra 

 meter bred och något längre vattensamling, där det formligen 

 myllrade af alfåglar, svärtor, bergänder, viggar, knipor m. fl. 

 Några storlommar höllo också till där. Den ägde ett par 

 holmar, som voro mycket kraftigt bevuxna med buskar och 

 mindre träd. Nästan alla öar vi sågo voro på samma sätt 

 trädbevuxna. Detta styrkte oss i den uppfattningen, att det 

 helt enkelt beror på de öfveiallt kringströfvande fåren, att 

 någon skogsväxt ej vill gå till, och att det sålunda ej är klima- 

 tet, som utgör hindret. För tusen år sedan växte en rik skog 

 på Island, som emellertid genom oförstånd blef sköflad. Ingen- 

 städes växte den åter, emedan fåren åto upp alla skott. Detta 

 insåg man märkvärdigt nog ej, förrän det var för sent. Nu 

 gör man emellertid mycket för skogsplantering på Island, men 



