KLIMATETS INVKRKAN PA REPiTI.IERNAS FÄRGER II3 



serna, Böhmen, Juran, Schweiz, ja t. o. m. i nordligaste Italien. 

 Men här börjar redan det gröna inslaget, och nere vid Medel- 

 hafvets solmättade kuster har den grå grundfärgen i all- 

 mänhet försvunnit. Så långt söder ut finner man helt grå- 

 bruna varieteter, underarter eller närbesläktade arter endast i 

 bergstrakterna, t. ex. i Grekland och Mindre Asien. Annars 

 befolkas de norra Medelhafsländerna och öarna af ett stort 

 antal mer eller mindre gröna murödlevarieteter. fläckade, strim- 

 miga, nättecknade, ja helt enfärgadt gröna, nästan liknande 

 mindre smaragdödlor. Könen äro ofta ganska lika, båda gröna 

 och med ungefär samma teckning. Äfven här ser det alltså 

 underligt ut med skyddsfärgen, när djuren i stora massor ex- 

 ponera sig på stenar och murar, på trädstammar eller vid väg- 

 kanter. De äro visserligen liksom fallet var med smaragdöd- 

 lan svåra att upptäcka, när de smitit in bland grönskan, men 

 framför allt snabbheten torde tillåta dem att briljera i en 

 smula påfallande färger, äfven när de sitta på gråa stenar 

 eller hvita murar. De äro ej sådana trögdjur som våra sand- 

 och skogsödlor; det har hvar och en fått erfara, som sökt fånga 

 en italiensk murödla med handen. 



Men murödlan förändrar icke blott färgen söderut. I mel- 

 lersta Italien och Dalmatien öfvergår arten i en märkbart större, 

 kraftigare typ, en särskild underart eller art, Lacerta serpa 

 Raf.^ hvilken ej varierar så starkt i färg som den nordligare, 

 mindre hufvudarten. I Dalmatien öfvergår varieteten fiumana 

 ofta i en helt olivgrön — grön undervarietet, L. muralis fiu- 

 mana var. olivacea, och på de joniska öarna är en helt grön 

 art eller underart, L. jonica Lehrs, mycket allmän. Den läsare, 

 som blir förvånad eller stött öfver mina sväfvande uttryck 

 »art», »underart», »varietet» o. s. v., får jag hänvisa till hvad 

 som redan ofvan nämndes; tack vare murödlegruppens variation 

 existerar kanske inom ingen annan art eller grupp ryggrads- 

 djur en dylik osäkerhet eller rättare dilemma angående art- 

 begreppet. Äfven om vi utgå från principen, att olikheten i 

 färg och teckning endast berättigar till benämningen »varietet», 

 och att »underart» och »form> fordra skiljaktigheter i habitus 



8 — itino. Faana o. Flora 1919. Höft. 3. 



