FAUNA OCH FLORA 



blommat ut, dallrar den heta luften öfver en till synes liflös, 

 förtorkad yta, där allt går i gult eller grått. Och ändå existe- 

 rar ett rikt lif, insekter, reptilier, däggdjur och fåglar Vilda 

 roffågelsögon speja med sina teleskopobjektiv ned från höjden 

 och ve de djur, som ej äro tillräckligt skyddsfärgade och be- 

 finna sig för långt från det skyddande boet! Här har skydds- 

 färgen en afgörande betydelse. Eremias och Phrynocephalus- 

 ödlorna utgöra intet undantag. Man kan förfölja dem, stirra 

 på dem, med sitt oregelbundna härs- och tvärslöpande bli de 

 osynliga i samma ögonblick de stanna, de äro ett med mar- 

 ken. Här skulle en vacker färg eller teckning, som ej stäm- 

 mer öfverens med marken, betyda döden för hela arten. Lustigt 

 var emellertid att se, hur den lilla snabba Eremias velox 

 Pall. trots allt briljerade med verkliga »bröllopsfärger». Un- 

 der det handjuren bland mur-, sand- och smaragdödlorna kunna 

 fröjda sig åt vackra gröna dräkter och kanske himmelsblå 

 hals- och struppartier, kan den lilla stäppödlan tack vare ris- 

 ken ofvanifrån ej bestå sig med en sådan lyx. Men naturen 

 har funnit på utvägar. 



Det var ett par mil söder om Baku. Efter en rätt så an- 

 strängande klättring i bergen med ty åtföljande härlig ridt öf- 

 ver en den präktigaste ridbana, naturen någonsin skapat: af 

 hafsvattnet bunden, hälft förhårdnad sand. Solen sände ett 

 öfverflöd af varma strålar och framför oss låg Kaspiska haf- 

 vet så läskande och inbjudande. Jag hade under den vilda 

 jakten ej ett ögonblick glömt att rekognoscera terrängen, såg 

 väl också här och där ett par ödlor kila undan; först framme 

 i dynerna nära stranden blefvo de talrika, del lönade mödan 

 stiga af för närmare studium. Med stor snabbhet ilade de 

 små sandgula, vackert tecknade stäppödlorna omkring bland 

 de med buskar sparsamt bevuxna sandkullarna, än försvunno 

 de i ett hål för att strax åter vara framme och jaga omkring 

 med andra, de tycktes leka ett slags kurragömma eller »ta 

 fatt» med hvarandra. Men det var ingen vanlig »ta fatt». 

 Jag lade genast märke till, huru de flesta af dem på ett 

 lustigt sätt lyfte upp svansen nästan vinkelrätt mot kroppen. 



