KLIAMATfrrS INVERKAN PA REPTILIERNAS FÄRGER I 23 



murödlof befolkade murarna på Rivieran under den varmare de- 

 len af dagen funno det öfriga sällskapet allt för bråkigt och 

 irriterande. 



Gå vi slutligen öfver till onnarne, så är ej så mycket att 

 säga om dem, då de i allmänhet icke variera i samma grad 

 som ödlorna. Men ett står fast, äfven hos dem tilltager stor- 

 leken och färgernas liflighet mot söder. Vår hasselsnok (Coro- 

 nella austriaca Lxm..) blir söderut ofta intensivt kopparröd, en 

 nära släkting i Sydosteuropa i^Co/«ö^r /é'o/)araf/>7ws Bp.' uppträ- 

 der i en mycket brokig dräkt. Den vanliga vattensnoken (Tropi- 

 doiiotus natrix L.J uppträder i mellersta Europa — visserli- 

 gen ej i klarare grundfärg, men i intressanta teckningar; längre 

 söderut blir den vackra formen med tvenne hvita längslinier 

 (var.persa Pall. == syn .bilineatus BiBu. = syn .miiroriim Bonap.^ 

 den vanligare. För att ej nämna de ofta intensivt färgade 

 och tecknade släktingarna Trop. tesselatiis Laur. och viperi- 

 niis Latr. 



Vår huggorm (Vipera beriis L.j uppträder redan här hemma 

 i alla för denna art möjliga färgvariationer, hvilka som be- 

 kant äro talrika, men nere i Sydosteuropa ersattes han af när- 

 stående arter med klarare, delvis verkligen briljanta färger. 

 Så t. ex. finna vi i Kaukasus den öfverraskande vackra Vipera 

 kaznakovl Nik., hvilken ryssarna ej utan skäl kallat xkirpit- 

 schnaja smjäjå» =-- den tegelröda viperan, dä grundfärgen mesta- 

 dels är klart tegelröd och med kolsvart sicksackteckning. Jag 

 fann honom äfven med orangegul grundfärg såväl som helt 

 svart. Arten är troligen den tempererade zonens vackraste 

 orm. Men så bebor han också öppna platser inom det fuk- 

 tigt varma urskogsbältet på Kaukasus' västkust. 



Äfven beträffande ormarne möta vi samma förhållande 

 som bland ödlorna, att i starkt fuktiga trakter de starkast 

 pigmenterade äro öfvervägande. Redan hos oss kunna vi iakt- 

 taga, att de ljusaste huggormarne förekomma bland de nakna 

 klipporna vid kusterna och att de mörkare formerna äro van- 

 ligare vid mossar och myrar. I ett de extrema motsatsernas 



