128 FAUNA OCH FLORA 



återfinnas också ofta, där sluten skog går öfver i ett kärr eller 

 en myr. I södra Sverige har jag också sett dubbeltrastens bo 

 i beteshagar med buskig eller rent parkartad trädvegetation af 

 blandad löf- och barrskog. Blott ett par gånger har jag fun- 

 nit boet inne i ett tätt, slutet skogsbestånd. 



Hvad dubbeltasten alldeles iögonfallande eftersträfvar vid 

 sitt val af boplats, är ett säkert underlag för boet. Det är där- 

 för förhållandevis vanligt, att bona anbringas just på liknande 

 platser, som den af Nicolin omnämnda, d. v. s. af stamkrokar 

 eller förgreningar bildade afsatser eller skålformiga fördjupnin- 

 gar på själfva hufvudstammen. Sommaren 1904 iakttog jag så 

 t. ex. på Klotens kronopark i Malingsbo socken af Dalarne en 

 boplats, som tyckes ha varit slående lik den, som N. beskrif- 

 ver. Boet låg i detta fall uppe på ett kort horisontalt stam- 

 parti, som bildades af en ung tall, hvars stam företedde en 

 abnorm, krokig växt. Boets höjd öfver marken var så ringa, 

 att jag kunde nå det med handen. Åtminstone ytterligare tre 

 gånger har jag funnit bon af dubbeltrast på så låg höjd, att 

 jag stående på marken kunnat se in i balen eller åtminstone 

 räcka den med handen, nämligen år 1910 på Grimstens härads- 

 allmänning mellan Hallsberg och Laxå i Nerike, år 1914 i när- 

 heten af Kolers station i Norrbotten samt år 1913 på Kava- 

 heden ^/2 mil öster om. Gellivare. 



Förstnämnda bo från Grimsten låg långt ut mot spetsen 

 af en af de nedra grofva grenarna på en gammal marvuxen 

 tall i kanten av en myr, boet vid Koler låg i vinkeln af ett par 

 småkvistar och den knäböjda stammen af en låg björk på ett 

 hygge — läget mycket påminnande om den boplats, som af- 

 bildats i Rosenius' arbete »Svenska fåglar och fågelbon», men 

 mycket lägre — och boet vid Gellivare slutligen invid stam- 

 men af en liten undertryckt gran, som växte på en gammal 

 gles och uthuggen tallhed. 



Ett liknande läge som dubbeltrastboets å Grimstens härads- 

 allmänning, d. v. s. långt ut mot spetsen af en grof gren, har 

 jag ännu en gång, nämligen sommaren 1902 i Forsheda socken 

 af Småland, iakttagit, men den gången låg boet i en gammal 



