Ringdufvan som trädgårdsfågel i Sverige. 



Af 

 Carl Fries. 



ommaren 1918 kom jag i tillfälle att göra en 

 iakttagelse af fågelbiologisk art, som synes 

 mig värd att omtalas. 



Från egendomen Palsgård i Hofs socken 

 på Östgötaslätten hörde jag i slutet af maj om- 

 talas, att man de närmast föregående dagarna 

 hört ringdufvor kuttra i en liten tät dunge på ungefär ett 

 trettiotal höga granar i trädgården. Ett af träden i midten af 

 den lilla granplanteringen fann jag upptaget af en hel rad 

 ringdufvebon liggande det ena ofvanför det andra. Det var 

 sex bon, af hvilka de nedersta åkt på sned och trasats sön- 

 der. Så följde uppåt allt bättre bibehållna och tydligen allt 

 yngre bon. Det var tydligt, att fåglarna år efter år följt sitt 

 vårdträd i höjden med byggena, allt efter som grenlagen uppe 

 under toppen barrat af och blifvit dem till lags. Det öfversta 

 boet såg nytt ut, och jag misstänkte där fanns ägg. Med till- 

 hjälp af en brandstege, som restes mot boträdet, öfvertygade 

 jag mig emellertid om, att alla redena voro tomma. 



Här hade alltså ringdufvorna, som annars i vårt land bruka 

 räknas till vildskogens skyggaste åbor, i åratal trifts och 

 fostrat sina ungar i en trädgård. 



Dagen därpå, det var den 28 maj, erfor jag, att man på mor- 

 gonen sett dufvorna draga pinnar till en af lindarna på gårds- 

 planen. Där fanns också ungefär midt i den täta kronan i en 



