NÅGRA ORNITOLOGISKA IAKTTAGELSER SOMMAREN I919 233 



släkte. Förträffliga häcklokaler finnas ju också med täta slån- 

 buskage utefter hela strandremsan. Ärtsångaren och svart- 

 hättan hörde jag däremot ej så ofta. Detta berodde kanske 

 på den framskridna årstiden, då äggläggning och rufning i 

 regel voro afslutade. Den förres sång är ju mycket svag — 

 d. v. s. pianosatsen, som liknar trädgårdssångarens — och 

 höres ej långt, men slutstrofen, fortet, som består af en enkel 

 drill, är starkare. Svarthättans sång är lätt skild från träd- 

 gårdssångarens, som den mest liknar, därigenom att de olika 

 tonerna ej flyta ihop så väl, eller med andra ord komma mera 

 i staccato, äro högre och klarare, och, om strofen slutföres, 

 höjes alltid sista tonen liksom hos bofinken. Grönsångarens 

 (Phylloscopiis sibilatrix) silfverklingande drillar hörde jag en- 

 dast ett par gånger. Särskildt gladde det mig att få se flera 

 par törnskator (Lanius colliirio), som häckade i slånbuskarna. 

 Ett bo upptäcktes, då hanen ett ögonblick besökte det för att 

 mata sina små. Jag gjorde en liten titt in i den lilla »barn- 

 kammaren», som innehöll, vill jag minnas, 5 halfväxta ungar. 

 Boet låg ungefär 72 ni- från marken, väl doldt bland de täta 

 grenarna. Strax efter jag hade aflägsnat mig en bit därifrån, 

 kom honan och slog till på en gren i närheten af boet och 

 började helt lugnt putsa fjädrarna. Hanen syntes skyggare och 

 höll sig mera på afstånd. 



I Kalmar beredde mig en bastardnäktergal (Hippolais hip- 

 polais) ett stort nöje. Hans synnerligen egendomliga sång ljöd 

 från en liten trädgård, som var omgärdad med ett högt bräd- 

 stängsel. Jag stod väl nästan en timme och lyssnade på 

 honom. Denna fågel är, kan man säga, riktig virtuos på att 

 härma alla möjliga fågellåtar. På sin repertoar tycks han 

 inte ha så många egna läten, det mesta är lånadt. För ro 

 skull tog jag och antecknade så mycket jag kunde igenkänna 

 af sången. Med den mest förvillande likhet, ehuru förstås 

 svagare, återgaf han kattugglans »klävitt», gröngölingens »tju- 

 tju-tju-tju», talgoxens »sisi dui», gråsparfvens »spärr», ladusva- 

 lans kvitter, kärrmesens »hisi tu ^ och koltrastens smackande. 



Den 3 juli afreste jag med tåg från Karlskrona till Flädie 



