OM ISIIDKNS INFIA TANDF. PÄ SKOGARNAS SAMMANSÄ'1'TNING 263 



beskrifning af en nutida amerikansk sumpskog. De för denna 

 karakteristiska släktena Taxodiiim, Carya, Acer, Carpiniis, Os- 

 munda och en palm Rhapidophylliim äro återfunna å de nänmda 

 fyndorterna och det må framhållas, att denna öfverensstänimelse 

 inte bara gäller släktena utan sträcker sig i viss mening ända 

 till arterna. De barrträd, som anträffats i Europas tertiär, äro 

 ej besläktade med dem som nu lefva där, men väl med nord- 

 östra Asiens. Florans sammansättning å de skilda fyndorterna 

 är för öfrigt mycket enhetlig, beroende på att nästan alla dessa 

 fossil tillhöra samma period, öfre miocen. Å en fyndort Zsilthal 

 har man egendomligt nog funnit en oligocen fauna tillsammans 

 med miocena växter, hvilket förklaras så att denna dal afsnörts 

 från det siebenbiirgiska tertiärhafvet och sålunda kommit att 

 hysa en reliktfauna. 



Granskar man nu Nordamerikas fossila tertiärflora, utvisar 

 den, att där under eocen och miocen fanns en väldig kompakt 

 skog i norra delen af den nordamerikanska kontinenten be- 

 stående af en mängd arter, som än i våra dagar lefva kvar 

 därstädes. Säkra tertiära växter äro sålunda isolerade i de 

 förutnämnda appalachiska bergen. Denna miocena skog, som 

 utbredde sig som ett väldigt bälte öfver norra hemisfären ge- 

 nom Amerika, Asien och Europa, har sålunda lämnat kvar 

 några reliktartade rester i Ostasien och Nordamerika men är 

 i Europa bevarad endast som fossil. — Då floran under 

 tertiärtiden sålunda var ganska enhetlig öfver hela norra 

 hemisfären och den nu visar så stora olikheter i dess olika 

 delar, ligger det närmast till hands att i istiden förhållanden 

 söka gåtans lösning. 



För Europas nuvarande växttäcke har istiden haft genom- 

 gripande följder. Ingenstädes torde nedisningen ha åstadkommit 

 sådan förödelse som i Europa, trots det att isen i N. Amerika 

 trängde ännu längre i söder än här. Vid isens anryckande 

 retirerade den nyss omtalade yppiga floran, som smyckade vår 

 världsdel åt söder tills den nådde Alpernas i öster-väster 

 sträckta fjällmurar där den mötte glaciärerna från dessa, kläm- 

 des mellan tvenne köldzoner och tillintetgjordes. Europas 



