270 FAUNA OCH FLORA 



Abramis, Leiicisciis, Acipenser o. a. Särskildt anmärkningsvärdt 

 är fyndet af Abramis, hvilket släkte ej lefver kvar i Sibirien, men 

 finnes i Europa, Kaukasus, Aralsjöns område och Nordamerika 

 samt i Amur och Kina ersattes af det mycket närstående släktet 

 Far ab ramis 



Efter att hafva anfört dessa exempel återgår jag till den ur- 

 sprungliga frågan om tydandet af Amurflodens fiskfauna. Efter 

 att i sin afhandling hafva framdragit dessa olika fall af spridd 

 utbredning, understryker Berg, hvad som särskildt botanisterna 

 förut antagit, nämligen att dessa fall af diskontinuerlig utbred- 

 ning af växter och djur, som å ena sidan finnas i östra Asien, 

 å den andra i närstående former i motsatta ändan af den Eur- 

 asiatiska kontinenten, och som delvis äfven hafva representanter 

 strödda på enstaka lokaler inom det mellanliggande området, äro 

 former, hvilka en gång i sentertiär tid iiade ett kontinuerligt ut- 

 bredningsområde öfver hela norra Europa och Sibirien, men som 

 genom den inträdande istidens klimatförsämring trängdes undan 

 mot söder, hvarvid kontinuiteten i deras utbredning bröts. Djur- 

 och växtlifvet kunde naturligen blott lefva kvar på sådana orter, 

 där klimatet äfven under istiden var tempereradt. Sådana platser 

 anser man sig hafva i västra Transkaukasien, Mandschuriet, 

 Japan och Nordamerikas atlantiska stater. Som en följd däraf 

 uppfattar Berg de element i Amurområdets fiskfauna, hvilka jag 

 här förut betecknat som de kinesiska, som reliktformer af den 

 sentertiära, praeglaciala fiskfauna af subtropisk natur, hvilken 

 med största sannolikhet var utbredd öfver bl. a. hela Sibirien 

 och norra Europa. Splittringen af detta en gång enhetliga bälte 

 skulle också förklara förekomsten af närstående former i Europa. 

 Äfven här skedde naturligtvis en förträngning genom isens fram- 

 ryckande. Jag har redan förut visat, att de med Amurfiskarna 

 närbesläktade formerna hafva en mera sydlig utbredning. Detta 

 förklaras genom det sist sagda. Beträffande de växter, jag för 

 jämförelse nämnt, så är det väl nästan öfverflödigt att nämna, 

 att deras nuvarande nordgräns i Europa naturligtvis är resul- 

 tatet af ett postglacialt framträngande. 



