OM FLATFISKARNAS SLÄKTSKAPSFÖRHÅLLANDEN 197 



den synnerligen starka utbildningen af de vertikala fenornas 

 interspinalben står i skarp motsats till förhållandet hos tors- 

 karna men i närmaste anslutning till taggfeniga fiskar. 



Thilos granskning saknar fullständigt den reda och konse- 

 kvens, som präglar Boulengers afhandling. Han tager inga- 

 lunda frågan om ställningen till torskfiskarna som utgångs- 

 punkt utan berör den mera under hand i sitt resonemang. 

 I stället uppställer han, med utgång från det genom van Be- 

 nedens, Malms och Steenstrups undersökningar kända förhål- 

 landet, att flatfiskarnas larver från början äro pelagiskt lef- 

 vande, symmetriska fiskar och först en tid senare i samband 

 med öfvergången till bottenlif drabbas af den osymmetriska 

 formförändringen, den frågan, om äfven andra fiskar visa ten- 

 dens till sidläge. Han finner en dylik form i Persfisken (Zeiis 

 faber). Däraf får han anledning till en pröfning af de morfo- 

 logiska öfverensstämmelserna med Zeus. Han finner dylika i 

 kroppsformen, präkaudalkotornas antal, utbildningen af ett s. k. 

 postabdominalben, skuldergördelns och basipterygiums byggnad 

 och anslutning till hvarandra, urohyales byggnad samt före- 

 komsten af taggar på gällocket hos ungarna. I en senare af- 

 handling (1907) tror Thilo sig dessutom hafva funnit en ny 

 och synnerligen betydelsefull öfverensstämmelse. Såväl hos 

 Zeus som en del undersökta flundrelarver ^ beskrifver och af- 

 bildar han en förbindelsegång mellan simblåsans bakre del och 

 ändtarmen, hvilken sålunda skulle utgöra en för dessa fiskar 

 €gen kommunikation mellan simblåsa och tarmkanal af helt 

 annan åtminstone topografisk natur än den vanliga ductus 

 pneumaticus hos physostoma fiskar. 



Bortse vi nu först från denna simblåsgång, så är det klart 

 och tydligt, att de öfverensstämmande kännemärken, Thilo an- 

 för, ingalunda äro af någon som helst bevisgiltig natur. Den 

 sidligt sammantryckta kroppsformen återfinna vi hos en hel 



^ Som bekant, hafva Eiirknbaum (Wiss. Meeresuntersucluing etc. Neue Folge. 

 II Bd. I Heft. Abt. I, 1896, p. 255) och andra påvisat, att flundrefiskarna, som 

 i utbildadt tillstånd sakna simblåsa, under det pelagiska larvstadiet iiga en dylik, 

 och att denna reduceras samtidigt som ögonvandringen fullbordats. 



