LINNÉS BETYDELSE FÖR DEN SVENSKA FAUNAN 107 



Dessa utgjordes dels af konstant svenska former, dels af mer 

 eller mindre regelbundna eller sällsynta gäster. Bland de förra 

 märkas dubbeltrast, trädgårdssångare, smalnäbbad simsnäppa, 

 vattenrall, bergand, sillgrissla o. s. v. Vidare insåg Linné nu 

 att sångtrasten och rödvingen voro skilda former, ehuru tyvärr 

 namnen förväxlades. Silltruten skildes från hafstruten. Som- 

 margyllingen infördes af samma skäl som mänken. Bland 

 gästerna må framhållas tretåig mås, rosenstare, småtrapp, 

 praktejder, hafhäst, sillebas o. s. v. Batrachierna hade ökats 

 med ätlig groda och löfgroda, och fiskarne med ungefär ett 

 hälft tjog marina arter. Arthropodernas antal hade ej långt 

 ifrån fördubblats, och de upptogo nu ej mindre än 1,746 num- 

 mer, hvartill kommo ytterligare omkring 200 maskar, snäckor 

 och andra lägre djur. 



Det är gifvet, att blotta tillvaron af en dylik handbok skulle 

 i hög grad befrämja studierna af och höja intresset för den 

 svenska faunan. Redan namnet »fauna» har införts i littera- 

 turen af Linné, som sålunda i alla afseenden är grundläggare 

 och skapare af den gren af zoologien, som bär detta namn, 

 och detta är en af hans många ovanskliga förtjänster. Linnés 

 lärjungar fullföljde mästarens arbeten äfven i andra länder 

 Fabricius skref t. ex. »Fauna Groenlandica» o. s. v. 



Här hemma i Sverige var det Anders Johan Retzius, som 

 närmast fortsatte Linnés verk i detta afseende och utgaf en 

 ny upplaga af »Fauna Svecica> år 1800. Denna innehöll många 

 tillägg och utvidgningar, men omfattade endast ryggradsdjuren. 

 A. J. Retzii lärjunge, Sven Nilsson, fortsatte och utvidgade ar- 

 betsfältet ytterligare och efter honom Lilljeborg. Den tidspe- 

 riod, under hvilken Sven Nilssons och Lilljeborgs klassiska 

 arbeten, utkommo, kan med full rätt betecknas, såsom den 

 svenska faunans guldålder. Ett varmt intresse för zoologisk 

 forskning genomströmmade då en stor del af vårt folk. Senare 

 torde nog kunna förspörjas en viss afmattning i intresset för 

 den inhemska djurvärlden. Men månne ej nu åter en friskare 

 vind kan förnimmas äfven på detta område och sålunda 200- 

 årsminnet af vår störste naturforskare med tillförsikt kunna firas. 



E. L. 



