v<-' 



utrotade fåglar. 



1. Jätte-Sumphönsen (.\ofor/iis). 

 Se taflan. 



let torde vara nästan enastående, att ett fågel- 

 släkte först påträffas fossilt och att det sedan 

 ^^! uppdagas, att det ännu finnes lefvande repre- 

 sentanter för detsamma. Detta gäller dock 

 om släktet Notornis. Ar 1847 fann Mr. W. 

 t^^^^^T^^;i^=^^3 Mantell i en bädd af vulkanisk aska vid Wain- 

 gongoro på Nya Zeelands nordö ett antal fossila fågelben. 

 Dessa sändes till den store engelske anatomen och zoologen 

 Sir Richard Owen för undersökning, och han fann i samlingen 

 bl. a. ben, som tydligen tillhört en fågel, som varit nära be- 

 släktad med sothöns och sultanhöns (Porphyrio), men haft en 

 storlek ungefär som en kalkon. Owen gaf namnet Notornis 

 åt denna utdöda fågel och kallade arten mantelli efter upp- 

 täckaren. Två år senare på vintern voro några själhunds- 

 fångare i land i en vik af Resolutionön nära Nya Zeelands 

 sydspets. De funno då där några stora fågelspår i snön. De 

 följde dessa och fingo snart se en väldigt grann fågel, som 

 löpte med stor hastighet. Efter en lång jakt hunno deras hun- 

 dar slutligen ifatt den och tog den lefvande. I tre dagar höllo 

 fångstmännen sitt intressanta byte lefvande ombord på sko- 

 naren, men därefter slaktade de och stekte det samt åto upp 

 köttet. Lyckligtvis togo de dock vara på skinnet, och detta 

 kom så i händerna på Mr. Mantell, samme man, som funnit 

 de ofvan omtalade fossila fågelbenen. Han såg genast öfver- 

 ensstämmelsen mellan den fossila skallen samt den nyfunna 

 fågelns hufvud och blef mycket glad däröfver. Infödingar, som 

 sett fågeln, förklarade, att det var den, som de kallade >takahe» 



