E. Lönnberg: ett blad ur elefanternas Hisn)RL\ 6g 



var troligen något smäckrare än hos elefanter. Näsbenen 

 voro så korta, att det är tydligt, att nospartiet varit löst 

 och rörligt, men om en hängande snabel, som hos elefan- 

 terna fanns utvecklad är ovisst, och föga troligt. Då under- 

 käken var lång, ehuru ej fullt i sa hög grad som hos 

 Tetrabelodon, hvilade det lösa nospartiet på den. Halsen 

 var jämförelsevis lång och därför kunde troligen Palceoma- 

 stodon nå marken med underkäksspetsen och någon lång 

 snabel behöfdes därför ej, ehuruväl den rörliga nosdelen säker- 

 ligen var ett gripverktyg. Ehuru sålunda genom fynden af de 

 olika arterna af Pala^omastodon den väldiga klyftan mellan 

 elefanter och andra däggdjur var till betydande del fylld, åter- 

 stod dock ännu en lucka i utvecklingsserien. Men Dr. Andrews 

 hade den stora lyckan att finna äfven denna felande länk. 



I lager, som, härstammade från mellersta miocentiden, träf- 

 fade han och hans medhjälpare talrika lämningar, (bland andra ett 

 nästan alldeles helt kranium) af ett dittills okändt djur, som 

 vid beskrifningen fick namnet Moeritheriiim^ efter den gamla 

 egyptiska sjön Moeris. Om man efter teoretiska spekulationer 

 skulle ha önskat framkonstruera ett djur som skulle förmedla 

 öfvergången mellan Palceomastodon och däggdjurens mera cen- 

 trala utvecklingstyper, så torde detta få ett utseende ungefär 

 som Moeritheriiim. Och mera tillmötesgående af de paleontolo- 

 giska vittnesbörden kan man ju ej begära. (Forts.) 



Senare träffades lämningar af flera arter af samma släkte. 



Finiixi orlt Flniui. Hiifl. S. 



