E. Lönnberg: eit blad ur elefanternas historl\ 59 



ter ett antal parvis uppträdande och i kanterna af kronan förbund- 

 na lister af hårdare substans. Mellan dessa lister af samma 

 par träffas ett något lösare och därför mera afnött ämne samt 

 mellan listerna af skilda par ett tredje ämne liksom det förut- 

 nämnda lösare och mera nött. Undersökas nu dessa olika 

 beståndsdelar närmare visar det sig, att de hårda listerna ut- 

 göras af emalj, ämnet mellan listerna af samma par af tandben 

 eller dentin och det mellan listerna af skilda par af vanlig ben- 

 substans eller cement. En längdgenomskärning genom en så- 

 dan tand (fig. 2) ådagalägger, att emaljen, i stället för att bilda 

 ett enkelt öfverdrag såsom i en vanlig tand, har bildat ett antal 

 tvärgående, mycket höga (eller djupa) men smala veck, som 

 innesluta en kärna af dentin, hvarjämte mellanrummen mellan 

 de olika vecken utfyllts med cement. Den största och bakersta 

 kindtanden hos en afrikansk elefant har vanligen intill 11 sådana 

 veck med långsträckt romboidisk genomskärning, men den 

 motsvarande hos en indisk elefant ända till (18- )27 dylika, 

 som dessutom äro plattare och mera parallella sinsemellan. 

 Den senare är alltså mera specialiserad än den förra. 



Till denna egendomlighet i tandbyggnaden sälla sig ock 

 dylika med afseende på hela skallens benstomme. De olika 

 benen af hvilka skallen är sammansatt, äro nämligen endast i 

 ungdomen, såsom hos de flesta andra däggdjur, enkla ben- 

 skifvor. 



I detta stadium kan man också urskilja, att nackbenet är 

 ovanligt stort och tillsammans med hjässbenen bildar större 

 delen af hjärnskålens tak. Pannbenen äro jämförelsevis små. 



Senare under tillväxten utbildas ini skallens ben luftrum, 

 som utgå från näshålan, men ej som eljes oftast är fallet, inskränka 

 sig till pannbenen utan alltmer förstoras, så att slutligen hvarje 

 ben kommer att bestå liksom af dubbla blad, sammanhållna 

 med tvärbalkar, som uppdela luftrummen i stora celler (tig. 3). 

 Slutligen försvinna sömmarna mellan de olika benen och deras 

 lufthålor komma i kommunikation med hvarandra. Hela skallen 

 blir på detta sätt så att säga dubbelväggig. Genom denna an- 

 ordning får den naturligtvis ett högeligen förökadt omfång, utan 



