5! 



FAUNA OCH FLORA 



typ tandfattig och synes vara det ännu mera tillföljd af tän- 

 dernas successiva uppträdande. Det var så tillvida ej alldeles 

 utan skäl, som Linnk en tid ställde elefanten bland Bruta, da 

 han använde tänderna såsom indelningsgrund. 



Men ser man på beskaffenheten af de tänder som elefanten 

 äger, så skall man finna, att de äro på ett alldeles märkligt 

 sätt specialiserade för att kunna göra långvarig och god tjänst. 

 Betarne ha öppna rötter och ha därför förmågan att tillväxa 

 under hela djurets lefnad och sålunda kompenseras den slit- 

 ning, de äro utsatta för. Emaljöfverdraget, som finnes på en 



Fig. 2. Genomskärning af kindtand af indisk elefant. 

 Det livita : emalj, det grå : dentin, det svarta : cement. 



normal däggdjurstand, saknas visserligen nästan alldeles och 

 utgöres blott af en obetydlig hätta i betens spets, som snart 

 afnötes. I öfrigt utgöres beten af ett slags tandben, men detta, 

 det äkta elfenbenet, är såsom bekant af en säregen struktur, 

 som gör det särdeles starkt och motståndskraftigt. 



Kindtändernas byggnad är ännu märkligare. Deras höjd 

 är mycket betydlig, de äro, som man säger, hypselodonta (i mot- 

 sats mot brachydonta, korttandade, tänder med låga kronor), 

 och sitta mycket djupt i alveolen. Ser man på den något afnötta 

 kronytan af en elefants kindtand, skall man finna att den före- 



