E. Lönnberg: ett blad ur elefanternas historl^ 57 



af öfverkäken en »bete>, och dessa äro till följd af sitt redan 

 omtalade läge i mellaiikäksbencn att betrakta såsom framtänder 

 (ej hörntänder). Hörntänder saknas, och i öfverkäksbenen visa 

 sig Jiögst tvenne kindtänder (molarer) i bruk på en gång, ty 

 käkarne äro så korta och tänderna så stora, att ej flera rym- 

 mas. I underkäken saknas både framtänder och hörntänder 

 och kindtänderna förhålla sig som i öfverkäken. En vuxen 

 elefant har alltså i sämsta fall ej mer än 6 och i bästa fall ej 

 mer än 10 tänder i bruk på en gång. Fullt så fåtalig, som 

 det vid första anblicken vill synas, är dock ej elefanternas tand- 

 uppsättning. Följer man utvecklingen skall man nämligen 

 finna, att ett tandombyte äger rum, så att, när en kindtand är 

 utnött, en ny, som bildats bakom den i bruk varande, skjuter 

 upp och fram bakom den förbrukade. Tandombytet sker så- 

 lunda på ett annat sätt än det vanliga, som ju plägar äga rum 

 i vertikal riktning, i det att en mjölktand undanskjutes af en 

 underliggande tand af den permanenta uppsättningen, hvilken 

 intager mjölktandens plats. ^ 



På omtalade sätt disponerar elefanten under sin lefiiad 6 

 kindtänder i hvarje käkhalfva. Af dessa anses de 3 förstkom- 

 mande, som äro betydligt mindre, vara mjölkmolarer. De för- 

 brukas under de 15 första lefnadsåren, men ersättas ej, som 

 normalt skulle vara af permanenta prämolarer eller mellan- 

 tänder, utan de tre större tänder (i hvarje käkhalfva), som komma 

 senare, äro äkta kindtänder (molarer). Hvardera »beten» har 

 en liten mjölktandsbete såsom föregångare, hvilken dock fälles 

 efter första året. Under hela sin lefnad förfogar alltså en ele- 

 fant öfver 2 mjölkframtänder, 12 mjölkmolarer, 2 betar och 12 

 molarer, tillsammans 28 tänder, under det att ett svin har till- 

 sammans i båda tanduppsättningarne 72 eller ursprungligen 

 76 tänder. 



Elefanten är alltså jämförd med ett däggdjur af primär 



' En liknande förskjutning af tandserien bakifrån och framåt jämte fällning 

 af de främsta förbrukade kindtänderna eger ock rum hos sirendjuren (Trichechus), 



men hos dem är tandantalet mycket sti'irre och många tänder äro i bruk på en 

 gång. 



