54 



FAUNA OCH FLORA 



en högst märklig blandning af egenskaper. I vissa afseenden 

 visa de sig vara produkter af en synnerligen höggradig speci- 

 alisering såsom t. ex. med afseende på snabelns, hufvudets, 

 tandsystemets byggnad och utveckling. I andra tyckas de 

 kvarstå på en ovanligt primitiv och låg ståndpunkt såsom t. ex. 

 med afseende på fotbyggnaden. I åter andra fall kan samma 

 organ sedt från olika synpunkter te sig både såsom spe- 

 cialiseradt och som primitivt. Detta gäller t. ex. om elefantens 

 hjärna. Stora hjärnans hemisfärer äro ej så starkt utvecklade 

 bakåt, att de täcka lilla hjärnan, och häri ligger ju en likhet med 

 de lägre däggdjuren. Men å andra sidan är stora hjärnan 

 mycket rikt försedd med komplicerade vindlingar, hvilka tyda 

 på en hög utveckling och förklara dessa djurs stora intelligens. 

 Slutligen är det i vissa fall tydligt, att en utveckling från det 

 ursprungliga tillståndet ägt rum, men att denna utveckling gått 

 i motsatt riktning mot den, som eljes är vanlig inom dägg- 

 djursserien. Ett exempel härpå finna vi i frambenens byggnad 

 hos elefanterna. Hos lågt stående däggdjur ingå både arm- 

 bågsben och strålben i leden mot handlofsbenen (carpalbenen) 

 i tämligen lika grad. Det förra dock alltid något mindre. När 

 sedan utvecklingen skrider framåt, vare sig den tenderar att 

 bilda en springfot eller en gripfot, plägar följden bli, att nedre 

 ändan af armbågsbenet antingen alldeles uttränges från carpal- 

 leden och blir rudimentär såsom hos högre klöfdjur och hof- 

 djur, eller ock blott kvarstår på ledens yttersida, och tjänar 

 till att styra och leda framfotens rörelser vid vridning och 

 sidorörelser. Hos elefanterna har emellertid det motsatta in- 

 träffat. Där har armbågsbenets nedre ända intagit större delen 

 af leden mot handlofven och trängt undan strålbenet, som blif- 

 vit svagare tvärtemot den vanliga regeln. 



En annan egendomlighet företer elefanternas skelett med 

 afseende på extremitetbenens inbördes proportioner. De ha 

 jemförelsevis mycket långa ben, och detta beror dels där- 

 på, att öfverarmben och lårben ej bilda vinkel mot under- 

 armen resp. underbenet som hos andra djur, utan extremite- 

 ternas alla ben, äfven de öfversta stå vertikalt och alla äro 



