BOTAIIIC/ 

 GARDEN 



Barkdjuret eller "Stellers sjö-ko". 



(Rhytina gigas Zimm.) 

 Af Einar Lönnberg. 



f den långa raden af djiirformer, som under 

 de senaste århundradena utrotats af män- 

 niskorna, är det väl knappast någon, livars 

 historia gör ett så vemodigt intryck som den, 

 hvilken täljer den värnlösa kolossens från Be- 

 ??i7r.-~^j^. ringshafvet öden. 

 Ar 1741 sågs den för första gången af hvita män, och 

 ledan 27 år senare var dess saga all. I korta drag är dess 

 historia ungefär följande. Då Vitus Bering's expedition efter upp- 

 täckten af Amerikas nordvästkust i juli 1741 skulle återvända till 

 ^in utgångshamn på Kamtschatka, råkade den ut för en mängd 

 olyckor, så att den färden blef en af de mest tragiska i de 

 stora upptäckternas sorguppfyllda historia. Storm och oväder 

 samt en nästan oafbruten dimma försvårade hela tiden navi- 

 geringen. Planlöst irrade man i månader omkring på hafvet 

 mellan Alaska och Kamtschatka. En skörbjuggsepidemi utbröt 

 och hemsökte nästan hela besättningen, af hvilken en stor del 

 dukade under. Fartyget kunde nu knappt längre manövreras 

 och slutligen strandade det på en okänd och obebodd ö den 

 ö nov. 1741. I största elände framsläpade de skeppsbrutne 

 där sin tillvaro och Bering själf dog i skörbjugg den 8 dec. 

 samma år. Befälet öfvertogs nu af hans löjtnant Sven Waxell, * 



' Styrmannen Ssavvelij Lawrentjevvitsch (= Sven Larsson) Waxeei. del- 

 tag såsom frivillig i Bering's andra expedition och utnämndes af denne själf till 

 fiirste löjtnant på hans fartyg »St. Paul», och redan detta, säger Eug. Buchner 

 (Mem. de l'Acad. Impr. des Sciences, St. Petersbourg VII ser. T. XXXVIII), kan 

 anses såsom det bästa vittnesbörd om Waxells sjömannaegenskaper. Angående 

 Waxell's förhållande, sedan han öfvertagit befälet efter Bering's död, säger 

 Fauna och Flora 1007. Ilnft. 1. j 



