Ett blad ur elefanternas utvecklings- 

 historia. 



Af Einar Lönnberg. 



(Föredrag vid Kgl. Vetenskapsakademiens årshögtid). 



(Forts, från föreg. häfte.) 



\oeritherium hade långsträcktare skalle än Pa- 

 \lceo77iostodon. Näsöppningen var fortfarande 

 rätt stor och näsbenen relativt korta, men 

 dock hade den förra minskats och de senare 

 I ökats i storlek jämfördt med förhållandena hos 

 \ PalcEomastodon. Tanduppsättningen hos Moe- 

 ritherium var än fulltaligare, i det att mellankäksbenet bar 3 

 framtänder och öfverkäksbenet 1 hörntand, 3 prämolarer och 

 3 molarer på hvar sida. I underkäken funnos på hvar sida 

 2 framtänder, 3 prämolarer och 3 molarer. Moeritherium 

 hade alltså i öfverkäken på hvar sida 2 framtänder och 1 

 hörntand samt i underkäken 1 framtand och 1 prämolar mer 

 än Palceomastodon. Öfverkäkens framtänder voro alla ver- 

 tikalt ställda som hos normala däggdjur. De två så att säga 

 hos Moeritherium-typen nytillkomna, som sitta på hvardera sidan 

 om den, hvars motsvarighet träffades utvecklad hos Palceomas- 

 todon, äro små. Det samma gäller ock om hörntänderna och 

 om den inre framtanden i underkäken, sålunda om alla de tänder, 

 som ej funnos hos Palceomastodon. Detta tyder på att en 

 reduktion af dessa tänder börjat redan under mellersta eocen- 

 tiden och att den sedermera under öfre eocentiden resulterat 

 i deras fullständiga försvinnande. Jämfördt med ursprungliga 

 men typiska däggdjurs normala tanduppsättning (t. ex. den 

 hos svin) saknades dock redan hos Moeritherium i öfverkäken 

 1 prämolar och i underkäken I framtand, 1 hörntand och 1 prä- 



