E. Lönnberg: ett blad ur elefanternas historia 



11.3 



former, som utvecklats längre i samma riktning. Man har rätt 

 att häraf draga den slutsatsen, att elefantdjurens utvecklings- 

 centrum har legat i Afrika.^ 



Huru utvecklingen framskred och de närmast drifvande 

 krafterna till densannna, därom ha vi föga kunskap, och de 

 sparsamma fynden kunna ej gifva mycken ledning för bedö- 

 mandet häraf. Af vissa skäl kan man sluta sig till, att Moeri- 

 theriiim varit ett djur, som lefvat i sumpmarker och varit tillpassadt 

 till ett sådant lefnadssätt. Dess näring har troligen utgjorts 



Fig. 8. Rekonstruktion af Moeritherium. 



af vattenväxter och lösa växtdelar, som ej kraft någon starkare 

 tuggningsprocess. Från detta sumpmarksdjur utvecklade sig 

 andra former, som mera sökte sin näring på fast mark. Denna 

 utvecklingsriktning torde åtminstone delvis ha varit nödtvun- 

 gen för djurens existens, alldenstund de klimatiska förhållan- 

 dena i Fayum-distriktet enligt geologernas åsikt (Osborn) 

 under öfre eocen (oligocen) tid ändrades, så att en uttork- 

 ningsperiod redan då tog sin början. Visserligen bestod väl 



* Det är då därvid af intresse att konstatera, att denna åsikt framställdes 

 såsom hypotes af en svensk forskare, Professor Tullberg, 5 år innan Dr. 

 Andrews genom sina intressanta fynd bevisade saken. 



