HURU URSKOGENS KARAKTERISTISKA REPRESENTANTER FÖRSVINNA 1 43 



skap rörande befintligheten af inasteträden i kronans egen- 

 domar, de skulle räknas och införas i s. k. märkrullan. 



Genom Kungl. Förordningen 8 oktober 1875 fick skatte- 

 man » fri dispositionsrätt till å hans ägor växande masteträd, 

 och därmed blef, skulle man kunna säga, deras öde besegladt. 

 Trädens h()ga värde i förening med den rationella skogshus- 

 hållningens fordringar ha gjort, att de så småningom försvun- 

 nit. I våra nordiska skogar skola dessa monument i växtväg 

 snart, om så ej redan nu är fallet, tillhöra sagornas värld. 

 Någonting som vinner stöd däraf, att då, för åtskilliga år se- 

 dan, sådana träd skulle för ett visst ändamål anskaffas, det ej 

 stod till att erhålla dem inom landet, utan måste de hämtas 

 från Östersjöprovinserna. 



Det öde, som sålunda drabbat masteträden finner äfven 

 sin motsvarighet inom djurvärlden, i det bäfvern, som här i 

 Norden lefde samtidigt med dem, nu är utrotad. Från att 

 hafva funnits i hela landet, måste han, såsom varande efter- 

 sökt af människan, draga sig undan henne och kulturen mot 

 norr, där han omsider helt och hållet gick sin undergång till 

 mötes. Orsaken till hans förföljande torde få sökas icke blott 

 i begäret att öfverkomma hans dyrbara skinn, utan äfven där- 

 uti, att man trodde sig i honom se ett skadedjur, som borde 

 förföljas; ett åskådningssätt som vunnit insteg under de tider, 

 då man i alla åtgöranden i skogen af såväl människor som 

 djur tyckte sig spåra skogsförödelse. I den äldre Byggnings- 

 balkens 23 kap., afhandlande huru skadedjur skulle fällas, nam- 

 nes i 1 § bland sådana skadliga djur, som hvar och en sak- 

 löst finge skjuta och fälla och dem behålla, bäfvern. Att han 

 under sådana omständigheter skulle med ifver efterhållas, var 

 själfklart, allrahelst i tider, då så godt som enda förvärfskällan 

 från skogarne var att söka hos villebrådet och framförallt hos 

 de pälsbärande. Till hvilken grad förföljelsen skedde kan 

 ses af det antal bäfverskinn, som vid olika tider från skilda 

 orter utfördes ur landet. Så t. ex. utfördes från Lödöse — 

 nu Göteborg — år 1546, bland en mängd andra skinn, 13 

 bäfverskinn. Från Söderköping 1554 447 bäfverskinn. Ar 



