144 FAUNA OCH FLORA 



1559 från samma plats 263 skinn. Frän Norrköping år 1547 

 265 bäfverskinn. Från Västervik åren 1555 — 1557 och 1558 

 28 skinn och från Kalmar år 1547 25 skinn. 



Bäfverns sista tillflyktsort kan spåras i de lappländska 

 älfvarne. Nu är han försvunnen äfven där. Lappen, den sven- 

 ska urskogens människa, med hvilken bäfvern kanske under 

 årtusenden lefvat samman, skulle omsider blifva detta säll- 

 samma djurs baneman. 



Den strömning, som går genom landen och som äfven 

 nått oss nordbor, att söka åt eftervärlden bevara oförfalskade 

 vissa områden på vår jord med dess växt- och djurvärld så- 

 dana de en gång utgått ur naturens hand manar en att, där 

 så behöfves, söka återupprätta de felsteg, som af obetänksam- 

 het och vinningslystnad blifvit begångna. Därför bör man 

 söka vinna åter de representanter från urskogen, som karak- 

 teriserar densamma sådan han var under de tider, då civili- 

 sationens människa började taga honom i besittning. Man bör 

 söka uppfreda å lämpliga områden — kanske i Värmland och 

 Dalsland — masteträd, och man bör söka inplantera bäfvern 

 å för honom passande lokaler på af kronan väl bevakade plat- 

 ser, där man af namn å forsar, gårdar m. m. kan sluta till, 

 att han där en gång i tiden åt sig inredt sitt konstnärliga 

 hem; exempelvis å Bjurfors kronopark i Dalarne. Ett åtgö- 

 rande Som med all säkerhet skulle visa bättre resultat än det, 

 som erhållits vid inplantering i landet af sådana djurslag, som 

 aldrig veterligt där förut funnits såsom myskoxen och kanada- 

 hjorten. I Norge har, som bekant, bäfvern uppfredäts med 

 framgång, därför borde det ock så kunna ske i Sverige, allra- 

 helst kronan äger härför lämpliga områden • — naturskyddsidén 

 manar till vidtagande af matt och steg sådana som de nämnda. 



C. A. Hollgren. 



