150 FAUNA OCH FLORA 



emedan de ej kunna flyga, men icke destomindre kunna löpa 

 fort, fångas på ett löjligt sätt nämligen följande. Man tager i 

 högra handen en käpp, men den vänstra omvecklar man med ett 

 rödt tygstycke och sträcker fram den liksom lockande åt fåg- 

 larne, hvilka vanligen lefva flockvis tillsammans, hvarefter 

 dessa dåraktiga fåglar närma sig nästan utan skygghet (icke 

 vet jag, om de denna färg så mycket hata eller älska); när 

 de därpå äro nog nära, slår man till och får dem på detta sätt, 

 så snart man blott har en och tager den i handen, löpa också 

 de andra till, liksom för att rädda den fångna, och betalas med 

 samma mynt.» 



Dessa små notiser och några mer eller mindre antagliga 

 bilder delvis tillsammans med »dodon» eller »dronten» var allt, 

 som man kunde hänföra till denna utrotade fågel ända till 

 slutet af 1860-talet. Då fann emellertid von Frauenfeld i 

 kejserliga biblioteket i Wien en märklig samling af på perga- 

 ment med oljefärg målade bilder, som stammade från 15- och 

 1600 talet. Denna samling, som tillhört kejsar Rudolf II, inne- 

 slöt också dels en afbildning af en dront, dels äfven en dylik 

 af en fågel, som måste anses vara den »röda hönan» från Mau- 

 ritius. Von Frauenfeld lät reproducera dessa, och efter den 

 sistnämnda är vår bild förfärdigad. Den »röda hönan» tyckes 

 af allt att döma, såvidt denna bild är pålitlig och det förefaller 

 den vara, ha tillhört rallarnes familj och stått i närheten af de 

 på Nya Zeeland ännu kvarlefvande weka-rallarne, Ocydromus. 

 De sistnämnda kunna ej heller flyga och ha samma lösa bygg- 

 nad af fjädrarne, som den af von Frauenfeld upptäckta bilden 

 visar. Weka-rallarne äga föröfrigt också samma nyfikenhet 

 och oräddhet, som omtalas om den »röda hönan» från Mauri- 

 tius. Knappt var von Frauenfeld's uppsats med den repro- 

 ducerade bilden utgifven 1868, förr än Milne Edwards vid 

 undersökning af en del fågelben, som gräfts upp i en mosse 

 på Mauritius af Sir Edward Newton, kom till det resultat, 

 att dessa måste ha tillhört samma fågelart. Man har på detta 

 sätt fått någon kännedom, om också knapphändig, såväl om 

 denna fågels yttre som om dess skelett, ehuru den för länge 



