172 FAUNA OCH FLORA 



nående band, af hvilka de undre alltid äro smalare, men stun- 

 dom hopflytande; vindningarna 6, ofvan plattade, utåt hvälfda, 

 den sista stor, tämligen hastigt tilltagande, tydligt nedtryckt, 

 rund, framtill något nedstigande; mynningen stor, sned, täm- 

 ligen djupt månformigt urskuren, nästan cirkelrund, munsöm- 

 men rak, skarp, inuti med en eller flera hvita, ej skarpt afsatta 

 läppar. Bredd 16—18, höjd 7 — 8 mm. 



Helix obvia förekommer på torra hedar, betesmarker och 

 ängar med kort gräs samt på soliga bergssluttningar. 



Arten tillhör den särskildt för Medelhafsländerna karak- 

 täristiska Xerophilagruppen, som omfattar öfver 600 arter och 

 hvilken, såsom redan Rossmässler ansåg, torde vara den svå- 

 raste inom hela den terrestra konkyliologien. Densamma är 

 uppdelad i många undergrupper, af hvilka Helicella omfattar 



omkring 30 arter. Xerophila-arterna, som alla äro hänvisade 

 till kalkrik mark, förekomma vanligen i stora massor tillsam- 

 mans och älska i motsats till de flesta andra mollusker för 

 solen utsatta ställen. 



Helix obvia tillhör hufvudsakligen sydöstra Europa och 

 har sin västra gränslinje i sydöstra Tyskland utefter en linje 

 från Bodensjöns östra ända och ungefär rakt i norr. Helix 

 ericetorum Mull. åter tillhör västra Europa, och dess östra 

 gränslinje sammanfaller ungefär med H. obvias västra. De 

 spridda förekomsterna af den ena arten på den andras ut- 

 bredningsområde, såsom H. obvias vid Potsdam och H. erice- 

 torums vid Leitmeritz i Böhmen bero på insläpning. I som- 

 mar har undertecknad vid hamnen i Sassnitz på Rugen funnit 

 H. ericetorum i en massa exemplar, hvilka i habitus voro H. 

 obvia likast af alla de exemplar, jag varit i tillfälle att se. 



Inom de skandinaviska länderna är H. obvia förut funnen 

 endast i Norge, nämligen många lefvande exemplar år 1841 i 

 zirkonbrotten vid Fredriksvaern och ett dödt exemplar (enl. upp- 

 gift i en skog) vid Kristiania. 



