SMÄRRE MEDDELANDEN 227' 



Nvutkomiiicn littcratui 



A. G. Naihorst: Ilafva djuren rätl att le/rar Stockholm 1907. 



\ forna tider, när människan var svagare rustad, var hennes 

 herravälde i naturen långt ifrån obestridt. Tvärtom var kampen 

 mot de vilda djuren för henne nödvändig och ofta hård nog. Ja, 

 det hände ej sällan, att lion drog det kortaste strået. Detta alstrade 

 en hårdhet i sinnet mot andra lefvande varelser. Människan var 

 helt enkelt ett rofdjur bland andra. Men förhållandena ändrades 

 mer och mer till människans fördel. Hennes utrustning och kamp- 

 medel blefvo allt fullkomligare — hvad ha ej t. ex. blott de sista 

 50 åren medfört — bakladdningsmekanismer, magasins- och automat- 

 gevär, explosiva kulor och harpunkanoner o. s. v. Människans ab- 

 soluta herravälde är nu ett faktum och därom är ej något att säga, 

 men hon har ej rätt att att missbruka sin makt och dock är detta 

 alltför vanligt, ty den inre utvecklingen har ej hållit jämna steg med 

 den yttre. Tå sista tiden har dock en reaktion börjat göra sig. 

 gällande. Den känslan har vaknat till lif och växer dess bättre 

 starkare dag för dag. att människan ej kan få skötla så i naturen, 

 som hon gjort och ännu gör. I tal och skrift har framställts pro- 

 tester häremot och den of\an anförda boken af Professor A. G. 

 Naihorst är en ljungande protest mot människans ödslande inom 

 djurvärlden. Med naturforskarens kunskap om, huru den organiska 

 världens kugghjul gripa in i hvarandra förklarar han genast i inled- 

 ningen sin ståndpunkt och framhåller, att det visst ej kan vara tal 

 om att förbjuda dödandet af djur i allmänhet. 'J'värtom visar han, 

 att detta är en nödvändig sak för reglerandet af det organiska lifvet 

 i naturen, sedan nu en gång jämnvikten störts och måst störas at 

 människan. Men det är massmördandet, som framkallas af mär.ni- 

 skors snikna vinningslystnad — auri sacra fames — som han skarpt 

 fördömer. Under sina arktiska resor har förf. fått en klar inblick 

 i huru utrotningskriget bedrifves mot hafsdäggdjuren och en stor del 

 af boken handlar härom, men äfven från andra håll hämtar han 

 exempel på människornas misshushållning med djuren. Utrymmet 

 tillåter oss ej att ingå på ett utförligt referat utan hänvisa vi våra 

 läsare att själfva taga kännedom om bokens innehåll. I ett och 

 annat kan man måhända ha olika åsikt mot förf I vissa fall ha 

 förf. källskrifter ej varit alldeles af senaste datum och därför är det 

 kanske stundom i verkligheten ej fullt sä illa ställdt eller äro regle- 

 rande mått och steg vidtagna, i andra åter är det kanske än värre 

 än skildringen antyder. Härmed må nu vara huru som hälst, på 

 det hela taget framlägges en tydlig bild af, huru skamligt illa djur- 

 lifvet decimerats och huru trängande nödvändigt del är att med en 

 sträng lagstiftning reglera hushållningen och stäfja misshushållningen. 

 Denna lagstiftning måste delvis vara af internationell art för att blifva 

 verksam. Vidare måste det bättre, än nu är fallet, tillses, att de 

 lagbestämmelser, som redan finnas verkligen efterlcfvas. För när- 

 varande ha t. ex. nästan alla civiliserade stater jaktlagar för sina 



