En kritik. 



et har mycket talats om Ijetydelsen af hembygds- 

 forskning, af lokalundersökningar och detaljbe- 

 skrifningar af svensk natur likaväl som af svenskt 

 ^''Zi-^z-^-'^^-^ språk och folklif. På det ornitologiska området 

 har man sällan nöjet göra någon bekantskap, som 

 tyder på lifaktighet i nyssnämnda hänseende. Med 

 |WfH|^^l(l'''-.^if:"ir:"'^' ■''å mycket större ifver skyndar man därför att för- 

 i.«;=^T^;r.i;:^;-crr=^:^i.c£ skaffa sig en sådan, då tillfälle därtill bjudes. 

 Nyss har i bokhandeln utkommit ett litet arbete af Henrik Hassel- 

 gren: »Gotlands fåglar.» Titeln väcker ens odelade intresse — ett 

 godt ämne. hvarom mycket nytt borde kunna sägas. 



Men — de spända förväntningarna förbytas snart i en allt 

 annat än intresserad sinnesstämning! Redan i förordet på första 

 sidan stores glädjen. Det gäller förfrs åsikt om de internatio- 

 nella nomenklaturreglema, hvilka han anser vara tillkomna efter 

 en »felaktig princip». Jag vill ej öda tid j)å att gendrifva denna 

 uppfattning. Den får stå för förf. räkning, man behöfver ej be- 

 fara, att han skall vinna någon opinion inom den naturvetenskap- 

 liga världen. Jag kan emellertid ej neka mig att redan här 

 göra en anmärkning. Hur skulle vår ornitologiska litteratur se ut 

 om några årtionden, om alla förf. efter godtfinnande härefter började 

 följa estetikens kraf vid val af vetenskapliga namn och härutinnan 

 visade samma frihet, som förf. gjort i sin bok. Här finner man 

 själfva Linnés afgjorda prioritetsrätt skjuten åt sidan af rent subjek- 

 tiva skäl och senare tillkomna namn återupptagna efter godtycke. 

 Så har skett med alla »de fula tavtologiska namnen (såsom OjicIus 

 lificlus o. d.^», men dessutom med Linnés Sylria salicana, som fått 

 Bechsteins S. hortensis. Det kan förtjäna tilläggas, att det finns en 

 Cwcius aquatia/s, Bechstein, likaledes en nyare beteckning för den 

 mellaneuropeiske strömstaren, som är olika vår, förfrs C. aquaficus, 

 KjcerböUing. I noten sid. 83 hänsyftar förf. till Stcrna macrura, som 

 han likväl senare benämnt .SV. paradisca, Briinn — slumpen har här 

 räddat honom från en alltför fatal inkonsekvens. I samma not drar 

 förf. i härnad mot de för honom motbjudande och fula svenska 

 fågelnamnen »trut» och »rödnäbbad tärna >\ Men han tinner det 

 förenligt med språkligt välljud att i den ornitologiska litteraturen 

 införa ett så osmakligt ord som »stickna>^ vid boet i betydelsen 

 öfvergifva äggen. Detta blott några invändningar mot förf:s skön- 

 hetskraf med afseende på nomenklaturen. Jag skall senare gifva 



