2o6 FAUNA OCH FLORA 



Ryfylke vid Onarheim, på östra branten vid Lundevattnet i 

 Voss och vid en gård »Rekul» i Voss. Dar anser Conwentz, 

 att nordgränsen för oxelns förekomst i Norge bör dragas vid 

 60^ 38' nordlig bredd, ty de nordligare förekomsterna såsom 

 vid Molde antager han vara tvifvelaktiga. Såsom planterad 

 går den naturligtvis till långt nordligare, t. ex. vid Trondhjcms- 

 fjorden. 



Uppgifter om oxelns förmodade förekomst på ett par stäl- 

 len i England och Skottland äro tvifvelaktiga, ty de kunna 

 bero på förväxling med några närstående former. 



Oxelns spridda och fåtaliga förekomst i Tyskland är sär- 

 deles intressant. Conwentz påpekar, att här ej kan vara fråga 

 om en reliktförekomst sedan istiden, ty dels går oxeln ej så 

 långt mot norr, som den i dylikt fall borde göra, och dels har 

 man ej några subfossila fynd, som styrker ett sådant anta- 

 gande. Tvärtom tyder den nutida förekomsten snarare på en 

 nyinvandring. Oxelväxtplatserna äro alla belägna vid eller 

 nära kusten, och det förefaller därför mer än sannolikt, att 

 flyttfåglar, som kommit öfver hafvet, medfört oxelkärnor från 

 föregående rikliga måltider i Sverige. De fåglar, som närmast 

 kunna misstänkas för en dylik omedveten plantering, äro i detta 

 fall trastar (snöskata, rödvinge och dubbeltrast) och siden- 

 svansar. 



Så långt Conwentz intressanta meddelande. Men om 

 äfven detta förklarar oxelns förekomst i Tyskland och måhända 

 äfven i Danmark, så förblir dock gåtan om oxelns ursprung- 

 liga härstamning härigenom fortfarande olöst. Ja, förekom- 

 sten i Sverige blir tillsynes än svårförklarligare, ty här kunde 

 ju oxeln ej ha funnits under istiden eller tiden närmast efter. 

 Den måste ha invandrat hit från något håll eller införts på 

 något sätt eller också uppstått här i jämförelsevis sen tid. 

 Men hvarifrån skulle den kunna ha invandrat eller införts då 

 hela oxelns nutida utbredning ligger inom gränserna för ned- 

 isningens utsträckning^ och den ej heller, så vidt kändt är, fun- 



' Detsamma gäller ock enl. Hedliind om Sorbiis fennica (se K. Vet. Akad. 

 Handl. Bd 35), men denna sträcker sin utbredning hufvudsakligen blott längs 

 kusterna. 



