OM ROSENMASF.N (rHODOSTÉTHIA ROSEa) I55 



de torra fläckarne, men med mossor och starrarter klädande 

 de fuktiga platserna.» 



»Med afseende på klimatet kan märkas, att jag for fram 

 och tillbaka öfver deltat i hundsläde under första hälften af 

 maj, då det var den djupaste vinter från europeisk synpunkt. 

 Väldiga snöstormar voro då en daglig företeelse, under det att 

 termometern stod 20° C. under fryspunkten om dagen och 30° 

 om natten. I midten af maj blef vädret något bättre, snön 

 smälte vid middagstiden (naturligtvis frysande igen i skuggan), 

 så att på sluttningarne mot söder och på de sandiga öarne 

 marken stack fram. Vid denna tid uppträdde de första gässen 

 (Anser serrirostris, A. gambeli och i mindre antal A. rhodo- 

 rhynchus) och till och med svanen (Cygnus bewicki) flyttande 

 nedför floden, under det att omkring den 20 maj små flockar 

 af dem passerade. Gråsiskor (Linota exilipes), snösparfvar, 

 Corvus orientalis, hafsörnar och dalripor (delvis öfvervintrande 

 inom området) hade förstås varit där länge. Så slutade flytt- 

 ningen och snöstormarne började igen till den 27 maj. Den 

 dagen var vacker med ungefär 3 — 6° C. köld, så att snön 

 smälte i solskenet, och på den och de följande dagarne flyttade 

 gäss, svaner, änder, måsar (Lams vegw och L. glaucescens?) 

 och vadare (isynnerhet Tringa maciilata, T. siibarqiiata, T. 

 sakhalina, Phalaropus fulicarius och Charadriiis fulviis) i stort 

 antal. Slutligen den 30 maj regnade det, under det att termo- 

 metern gick upp och ned mellan 16 "^ C. öfver och lika mycket 

 under fryspunkten; snön blef mera sparsam på öppna platser 

 och den första rosenmåsen rapporterades. På morgonen den 

 31 maj såg en af mina män ett par och under dagens lopp 

 gick jag på floden, hvarest den famntjocka isen ännu var fullt 

 säker, och träffade då på flera dussin. Solen sken klart och 

 på afstånd såg hvarje par ut som lika många rosenfärgade 

 fläckar på den blåaktiga isen i den stora älfven. Jag säger 

 »par», ty från första ankomsten voro fåglarne alltid sedda i 

 par. De hade just slutat flyttningen och voro tydligen trötta 

 efter ansträngningarne, ty de sutto stilla på isen och, ehuru 

 försök att smyga inom håll ej lyckades, flögo de ej långt, utan 



