156 FAUNA OCH FLORA 



flyttade blott från plats till plats med en lättjefull och något 

 orolig rörelse af vingarne, som kom mig att i hastigheten 

 klottra i dagboken, att flykten var mera stormfågels- än 

 måslik.» 



»Åtskilliga timmar senare hade de tydligen åter hämtat sig 

 från sin trötthet och då såg jag, att deras flykt var långt ifrån 

 stormfågelslik utan i verkligheten mycket mera tärnlik. De voro 

 nu mycket lättare att komma nära, till och med lättare än fisk- 

 tärnor, och jag var i stånd att observera dem och skaffa ex- 

 emplar, när jag ville. Denna och åtskilliga följande dagar höllo 

 de alltid till vid en liten grund sjö, omkring 200 famnar lång 

 och 50 — 70 famnar bred, som bildats af smält snö, som runnit 

 dels från flodens is, dels från en liten sandö. Platsen var full 

 af lif, då den var ostörd; massor af gäss, några svaner, flockar 

 af bergänder och alfåglar, par af Anas formosa och moln af 

 båda arterna simsnäppor, blandade sällskap af Limosa baueri 

 och Sqiiatarola helvetica, Totaims fusciis, Limicola sibirica, 

 Tringa temmincki, T. subarquata, T. sakhallna, T. maciilata och 

 T. aciiminata syntes alltid vid eller nära sjön i sällskap med 

 lifliga tärnor och flockar af den melankoliska och tysta Xema 

 sabinii.-» 



»Rosenmåsar flaxade öfver denna sjö fångande flugor och 

 andra insekter eller summo på dess yta, men ofta sutto de på 

 snön eller isen i dess närhet. Båda fåglarne af ett par sutto 

 alltid tätt intill hvarandra, och om hanen, som var lätt igen- 

 kännlig äfven på afstånd genom sin starkare färg, tyckte, att 

 andra kommo för nära, försökte han att skjuta sin maka åt 

 ena sidan; eller om en hane försökte att nalkas en andra gång 

 (några af de blekare unga fåglarne hade ännu ej parat ihop 

 sig), gaf han sig i en kort strid med inkräktaren — och hjälp- 

 tes i denna ibland af honan • — med arga skrik af »miau — 

 miau — miau», hvartill den retirerande brottslingen svarade med 

 ett »ä-dak å-dak å-dak», upprepadt med olika betoning. Då 

 och då sökte hanen att uttrycka sina känslor för sin maka 

 genom att hacka på henne på ett egendomligt sätt liksom sö- 

 kande att kyssa henne med sin öppna näbb på hennes hufvud 



