OM ROSENMASEN (rHODOSTETHIA ROSEa) 



157 



eller hals, eller ock gjorde han några steg åt sidan paraderande 

 som en del dufvor göra. Därpå med ett ljud likt -trrrrrr» 

 sänkte han hals och bröst till marken och fortsatte i denna 

 ställning med bakkroppen, stjärten och spetsarne af de hop- 

 lagda vingarne högt i luften sin lilla promenad framför honan, 

 som sällan tog del i sådana upptåg. 



Rosenmåsens läte är egendomligt. Det är högt och mera 

 melodiskt än hos måsar i allmänhet och därtill mycket väx- 

 lande. De skrik, som jag vanligen hörde, liknade »ä-wo, ä-wo, 



Rosenmåsen. 



å-wo» och »claw, claw, claw» (engelskt uttal) eller »cliaw, cliaw»- 

 När fåglarne stördes, hade de ett kort skrik »via, viå, viå» och 

 om mycket förargade ett längre »kiäu, kiåu» eller »kiäoo, kiåoo, 

 viåu». Deras läten när de grälade sinsemellan ha redan anförts.» 

 »Rosenmåsen simmar lätt och ibland såg jag den bada. 

 Den doppade hufvudet, under det att den satt djupt i den is- 

 kalla sjön och kastande vatten öfver ryggen rörde den vingarne 

 fort under vattnets yta stundom hållande dem från kroppen. 

 Därefter lyfte den sig nästan upp ur vattnet och kastade sig 

 våldsamt med hufvudet före i vattnet. En gång flög en rosen- 

 mås öfver sjöns yta med ett skrik af >carvac-vvä» och tog upp 



