250 FAUNA OCH M.ORA 



Starkt ljus, bland annat ett slags reflektoriska plattor inne i 

 cellerna, hvilka likt fönsterluckor kunde skjutas till vid för in- 

 tensivt ljus, så var det ju ganska förklarligt, att han, som fått 

 ett så starkt intryck af ljusstyrkans inflytande på vegetatio- 

 nen, just i denna d. v. s. intensiteten såg den viktigaste fak- 

 torn vid algernas fördelning. 



Dessa Bertholds undersökningai- liafva fått en viss be- 

 kräftelse af professor Oltmanns, som experimentelt sökt be- 

 visa riktigheten af de slutsatser, Berthold kommit till på den 

 jämförande undersökningens väg. Oi.tmanns odlade alger i 

 olika ljusstyrkor, hvarvid det visade sig, att en alg i allmänhet 

 utvecklades normalt endast vid en viss ljusintensitet, men där- 

 emot visade afvikelser, missbildningar, vid såväl för svagt 

 som för starkt ljus. Denna teori, att ljusintensiteten är 

 den enda och viktigaste ljusfaktorn, som orsakar hafsalgernas 

 fördelning i hafvet, har efter sina uppställare blifvit kallad den 

 BERTHOLi)-OLTMANNs'ka teoricu. Att rödalgerna uteslutande 

 växa å de stora djupen skulle således enligt denna teori bero 

 därpå, att de vore skuggväxter, icke uthärdande den ljusstyrka, 

 som i allmänhet råder på ytan. Den olikhet, som råder i 

 ljusslag å olika djup, vore utan all betydelse för alglifvet och 

 vattenmassorna och deras färg verkade blott som ett slags 

 skuggtäcke. Men hvarför då algernas färger vore så olika vid 

 olika djup, den frågan förblef obesvarad. 



Ungefär samtidigt som Bertholds arbete utkom, offent- 

 iiggJoi"de Engelmann (18S3) sina så viktiga undersökningar 

 öfver »assimilation och färg». Redan Priestlv, syrets upptäc- 

 kare, hade iakttagit (1774), att gröna växter förbättra den 

 luft, som blifvit förskämd genom djurens andning, men det 

 blef kolsyreassimilationens upptäckare Ingenhouz förbehållet 

 att uppvisa, att endast gröna växtdelar äga denna förmåga att 

 idetlogisticera luft», såsom han enligt den tidens kemiska ter- 

 minologi uttryckte sig, och att detta sker endast i ljus. Allt 

 sen dess har sammanhanget mellan kolsyreassimilationen och 

 klorofyllfärgämnet varit obestridt. Engelmann lyckades nu 

 fastställa, att i allmänhet det ljus, som vore komplementärt till 



