2IÖ FAUNA OCH FLORA 



För att börja med däggdjuren, skulle jag vilja nämna några 

 ord om flädermössen. I Eskilstunatakten har jag iakttagit dem, lik- 

 som de flesta öfriga här up])räknade djurarter mera än vid Nyköping, 

 men som ju Södermanlands natur är tämligen likartad i norr och 

 söder, naturligtvis med undantag af skärgården, kommer jag ej att 

 särskildt omnämna platsen för de gjorda iakttagelserna. Efter hvad 

 jag förmärkt, skulle gråskymliga flädermusen och daubentonska flä- 

 dermusen vara de allmännaste arterna. Andra träffas också rätt 

 allmänt, t. ex. dvärgflädermusen och långörade flädermusen, hvilken 

 jag dock blott sett på afstånd, men pä grund af öronens storlek 

 gissat mig till, att jag haft denna art framför mig. 



Beträffande gnagarna är det särskildt sorkarna, som ännu ej äro 

 tillräckligt kända. Dessa äro i norra Södermanland ej så vanliga, 

 men på öar och holmar i skärgården finnas de i öfverflöd, såväl 

 åker- som vattensorkar. Huruvida några andra arter förekomma, 

 kan jag ej med bestämdhet säga, men efter hvad jag hört, skulle 

 äfven långsvansade skogssorken [Evfltomys glareolus) förekomma, 

 fast ej pä längt när så vanligt som de två nyss nämnda arterna. 

 Af öfriga gnagare synes skogsrättan ej vara så allmän, och svarta 

 råttan har jag ej någonsin sett. 



Men jag vill nu öfvergå till fagelvärlden. Professor L. om- 

 nämnde bland fåglar, som äro stadda i aftagande, gladan och steg- 

 litsan. Hvad beträffar den förra, har jag blott en enda gång sett 

 en dylik, och jag har utom vid sjön Långhalsen i Södermanland 

 aldrig sett eller hört omtalas, att den häckat eller ofta visat sig här 

 up])e. I samband med gladan vill jag säga några ord om en del 

 andra roffåglar. Af falkarna synes tornfalken vara rätt sällsynt, hvar- 

 emot lärkfalken visar sig vara mera talrik. I februari 1905 sköts 

 en stenfalk, hvilket ^ äl får anses ganska egendomligt, enär denna 

 art vanligen beger sig uppåt Norrland med ens och ej stannar i mel- 

 lersta Sverige för att invänta vårens annalkande.^ De allmännaste 

 roffåglarne äro sparfhöken och ormvråken. Bivråken förekommer 

 sällsynt. Hvad beträffar nattroftaglarna, förtjänar kanske omnämnas, 

 att en jorduggla sköts i närheten af Eskilstuna sommaren 1Q05 

 Antagligen häckade hon då i närheten, hvilket ju alldeles strider 

 mot hennes nordliga vanor. 



Steglitsan är enligt mitt tycke fortfarande^ en ganska vanlig 

 fågel, i synnerhet vintertid, då jag ofta pä tistelväxter och Artemisia- 

 arter sett rätt stora flockar. Sista vintern voro de ej så talrika som 

 året därförut, men det kan ju möjligen bero på, att de dragit längre 

 söderut under denna rätt kalla och snödigra vinter. Öfriga fink- 

 fåglar, SS. grönsiskor, vintertid gråsiskor, samt grönfinkar äro mycket 

 allmänna öfverallt. Bofinkar stanna stundom kvar större delen af 

 vintern, ty jag har sett sådana både i dec. och fel)r. månader. 



Under denna sommar jag tyckt mig finna, att kungsfågeln varit 

 ganska sällsynt. Detta beror \ii\ ])å, att de flesta kungsfåglar flyttat 



^ Det liändcr ibland, att .stenfalken stannar och häckar så längt söderut 

 som t. ex. i Östergötland. Red. 



'' Steglitsan torde nu vara stadd i öknintj is^en. I\eif. 



