2 20 FAUNA OCH FLORA 



Tidiga niorkuUungar. 



Den 15 maj på aftonen påträffade undertecknad i skogen vid' 

 Rånäs en morkuUhona med 4 ungar, hvilka kunde flyga. Den redan^ 

 började skymningen tillät dä inga närmare undersökningar af för- 

 hållandena, men jag iakttog, att ungarna kunde flyga så pass bra, 

 att de tillryggalade omkring 50 meter efter upjifloget. För att när- 

 mare taga reda på denna sak återvände jag påföljande dag och 

 medhade då en fågelhund. Med dennes hjälp lyckades jag återfinna 

 morkullan och hennes 4 ungar ungefär i)å samma plats och log då 

 en af ungarne, hvilken öfverlämnades till Riksmuseum för närmare 

 undersökning och bevarande. Ungen var ungefär af en dubbel- 

 beckasins storlek och ijädrad öfver hela kroppen med undantag af 

 bakhalsen, hufvudets sidor och pannan, hvarest endast dun förekom. 

 En del dun satt äfven kvar oeh stack fram mellan fjädrarne här och 

 där ])å öfriga delar af halsen och bröstet. Den hopfällda vingens 

 längd var omkring 122 mm. mot 185 — 205 hos en fullvu.xen fågel 

 och angifver denna jämförelse blodpennornas utvecklingstillstånd. 

 Jag antager, att denna unge måste ha varit kläckt i omkring 14 dagar 

 för att ha hunnit utvecklas så pass långt. Om Holmgrens upp- 

 gift om, att äggen rufvas »i 17 ä iS dygn» är riktig, så har alltså 

 denna morkulla lagt sina ägg före midten af april, hvilket måste 

 anses ovanligt tidigt. 



När kullen påträftades, sökte honan draga uppmärksamheten till 

 sig för att dymedelst skydda ungarna, såsom ju föröfrigt förut obser- 

 verats och omtalats i litteraturen. Hon kom flygande upprepade 

 gånger och slog ned alldeles vid fötterna och gaf därvid ifrån sig 

 ett hest ängsligt läte, som möjligen kunde jämföras med det af en 

 kull starungar, som få mat. 



L. A. Rciitcrsköld. 



\v förekomst af l<)kgrodan i Skåne. 



Då SvEX Nilsson år 1842 skref tredje delen af ».Skandinavisk 

 Fauna», som handlade om »Amfibierna», kunde han meddela om 

 lökgrodan (Pdobatcs ficsciis) , att den förekom i Skåne vid Skegrie och 

 Rönneberga samt i Steglarp af Fuglie socken. På förstnämnda båda 

 ställen hade den tagits af baronerna von Duhen, som i flera afse- 

 enden riktat kunskapen om vår fauna. Dessutom hade professor 

 SuNDLVALL tagit samma art på Gotland. Sedan dess har man ej 

 hört mycket talas om denna groda och dess förekomst hos oss, men 

 professor Wahlgren lär ha underrättat den danske zoologen J. Collin 

 när denne 1870 skref om »Danmarks Fröer och Tudser» att fynd- 

 orten ^■id Skegrie ej längre fanns i behåll. Man kunde sålunda 

 nästan misstänka, att lökgrodan försvunnit från Skåne eller åtmin- 

 stone blifvit mycket sällsynt. Försvunnit har den emellertid ej. 



Den 1 1 sept. var konservator H. Muchardt ute på en exkursion 

 i zoologiskt syfte i Råå mosse söder om Helsingborg. »Under häf- 

 ning i lagunerna utmed hafvet» meddelar han i bref, »fingo vi bl. a. 



3 exemplar af en stor grodlarv, som öfverträffar i storlek, hvadjag 



