SMÄRRI-: MEDDELANDEN 225 



Tiden iöv j»rasjälciis parning 



har varil föreinul lör olika upiii^ifter. Sa finner man t. ex. påstå- 

 enden om, att den skulle inträfta vid midsommartiden (Cneiff, Nils- 

 son) och ätVen i skitet af auj^usti och i septeml)er (Holmers). Lill- 

 JHBORG åter antVir, att »gräsjiilen parar sig strax efter det honan 

 ynglat!-, således i mars.» I^enna sistnämnda upi)gift: torde fä beteck- 

 nas såsom den riktiga, ty Riksmuseum har de sista dagarne af 

 september i år från Oxelösundstrakten erhållit ett foster af gråsjäl, 

 som förefaller vara ungefär halfgånget. Det är omkring 25 cm. 

 långt och är föröfrigt så i)ass utveckhult, att t. ex. morrhåren redan 

 äro utbildade. 



Svartnicsho i nuirksluttningen. 



Det är egentligen ingenting nytt, att svartmesen någon gång 

 bygger i hal i marken. Det kan ju dock ej skada att anteckna ännu 

 några fall. Mn liten episod, som är förknippad med ett af fynden, 

 har (lock närmast loranledt dessa rader. 



Den 27 juni i sommar vandrade jag genom en liten gran- orh 

 furudunge i)å Kallamlsö i Vänern. Min väg bar uppför sluttningen 

 af en hög bergknalle, rikt beväxt med mossa, laf och ris i afsatser 

 och hyllor i bergväggen. På ett ställe nära knallens hjässa hade 

 genom ras af jord o. dyl. bildats en liten brant marksliittning klädd 

 med ett tjockt mosstäcke. En hög gran, som växte på afsatsen 

 nedanför, öfverskuggade stället och spände med några af sina gre- 

 nar ett litet tak öfver mossmatran. Dä jag kom in under granen, 

 änmade jag luta mig mot mossan och lade, utan att märka det, 

 handen öfver ett hål i sluttningen. Men i detsamma fick jag höra 

 e'.t ljud, som kom mig att studsa till och hastigt rycka handen ät 

 mig. Det kom innefrån hålet och bestod af ett häftigt utstött hvä- 

 sande, älföljdt af ett blåsande, hvilket ögonblickligen framkallade 

 tanken pa en orm. Jag beslöt undersöka förhällandet o< h stack en 

 gren i öppningen. Ljudet upifrejrndes åtskilliga gånger och till slut 

 lyckades jag uppfatta en skymt af det sällsamma djuret, .som pä 

 inga villkor ville lämna sitt tillhåll, utan endast gjorde häftiga 

 attacker mot min träpinne. Det var den mest oförargliga varebe i 

 världen — en liten svartmes (Parus afer)! Jag stack nu in handen 

 och tog ut fågeln. Därpå kunde jag närmare unders()ka hans kryp- 

 in. Det bestod af en gång, icke fullt 2 dm. lång, samt innerst af 

 ett bo, byggdt af brun mossa och fodradt med fårull samt inne- 

 bållande nästan fullfjädrade ungar. De gamla fåglarna hoppade båda 

 med vibrerande vingar omkring mig i granen och utstötte ett ängs- 

 ligt "zi zr\ åtföljdt af ett par klara, korta hvisslingar. Fåglarna hade 

 tydligen utgräft denna gång själfva, hvilket icke borde förorsakat 

 dem särdeles stor möda, dä jorden var lös och lätt att arbeta i. 

 Påtagligen hade de föranledts härtill af saknaden på murkna stub- 

 bar eller ihåligheter i träden. 



Det är icke något för svartme^en siireget, detta omedvetet här- 

 made försvarsläte, om jag sa får kalla det. Det förekommer äfven 



