EN KRITIK 



133 



»Äggen (hos cnkclbcckasinen), som äro fyra, placeras'^ , heter det, »med 

 lilländan inåt och }iågot ncdaf^ — — » Då äggen placeras med 

 »lilländan» inåt i boet, följer enligt den lag vi kalla tyngdlagen, att 

 »lilländan» också samtidigt och af sig själf riktas nedåt. Om scm,s;- 

 trastcn (sid. 5) får man veta, att han »har ett inuti rappadt bo, i 

 det *insidan öfversmetats af hvitmossa och murket trä — — . Boet 

 blir härigenom väl skyddadt för drag», tillägger förf. såsom sin me- 

 ning! Och i notisen om duj höken (sid. 47) får man i följande form 

 följande up])Iysning: »Utrotar snart de flesta, mindre skyddade 

 dufslag ä landet!» 



Någon genomgående förtjänst har boken icke, ty om man också 

 ej har rättighet att betvifla en del nya uppgifters sanningsenlighet, 

 särskildt om fåglarnas förekomst och frekvens, saknas i allmänhet 

 bestämdt angifvande af tiden eller platsen för iakttagelsen eller andra 

 bestämningar, som skulle utgöra kriterium på, att de gjorda rönen 

 hämtats ur systematiskt förda anteckningar och icke blott och bart 

 ur minnet, hvarpå man i dylika fall ej har rättighet att bygga. 



Detta är en hård vidräkning med förf. för hans debutarbete. 

 Men där man om och om igen möter de mest skriande uttryck för 

 en ytlighet, en brist på omdömesförmåga och förståelse af vetenskaplig 

 takt och precision, som äro rent af förvånande, där man åter och 

 åter måste häpna öfver den ansvarslöshet, hvarmed förf. kastar fram 

 en uppgift eller ett påstående, där är det kritikens långt ifrån ange- 

 näma plikt att i sanningens intresse och med de skarpaste vapen 

 ingripa. Det synes vara en allmänt utbredd åsikt, att det inom den 

 rena biologiens fält är allom tillåtet att uppträda och dikta efter 

 smak och behag. Och detta i en tid, då man mer än någonsin 

 kan fordra respekt för vetenskapen om naturen. 

 R. S~g. 



' Kursiv, at rec. 



Ftinriii m-h Flora 1M7. Hiifl. S. 



