Några ord om ost-afrikanska vårtsvin 

 och piggsvin. 



(Se planscher sid. 268 — 269). 



[årtsvineii (Phacoclioerusafricanus) voro i trak- 

 terna mellan Kilimandjaro och Meru rätt all- 

 miänna och anträffades regelbundet inom vissa 

 joniraden, som de utvalt till sina favoritplatser. 

 Utpräglade steppdjur gå de vid Kilimand- 

 •5^- T.....-^.?.'M^^'o från steppen icke h(')gre än till blandsko- 

 gen vid bärgets fot och ersättas högre upp i kulturzon och 

 regnskog af buschsvinen (P. choeropotamiis). Vårtsvinen före- 

 draga som nämndt, öppen terräng, helst sådan, där spridda träd 

 och buskager uppskjuta ur gräset bildande så kallad träd- och 

 buskstepp, men anträffas äfven ute på den öde, öppna, trädlösa 

 steppen. Här, isynnerhet på busksteppen, vandra de omkring 

 familjevis eller honan med sina två ungar, under det att den 

 gamle galten ofta ses ströfva omkring för sig själf. De äro ej 

 synnerligen skygga, deras syn icke skarp, hvarför det med nå- 

 gon försiktighet icke är synnnerligen svart att nalkas dem 

 inom skotthåll, äfven ute på öppna steppen. Mellan Kilimand- 

 jaro och de natronsjöar, som ligga spridda på steppen på vägen 

 till Meruberget, fanns just en af dessa djur omtyckt terräng, 

 hvarom jag antecknat följande från en jakt i dessa trakter. 



Vi äro på halfannan timmas väg från zoologiska statio- 

 nen på Kilimandjaros västra sluttning, Sanya-floden är öfver- 

 vadad, och vi styra vägen bort mot Kirarågua, de sista spridda 

 träden från blandskogen ha försvunnit och ett flackt landskap 

 ligger för blicken med sin torra, risiga busch, ofta svartbränd af 

 massaiernas eldar, sina spridda höstacklika kullar, egentligen 



