206 FAVXA OCH FLOR.\ 



icke annat än med gräs öfvenäxta termithögar, och gulnade 

 lägre växter. Längre bortåt har den torra, glesa buschen för- 

 svunnit, stora vidder bilda öde stepper beväxta med kort. 

 ofta tufvigt gräs, med öfver allt framträdande grå. stenig 

 och torr mark. På många ställen äro tufvorna svartsvedda af 

 massaiernas eldar, som härjande gått fram för att komma ny 

 brodd att grönskande spira upp för deras hungrande hjordar 

 af nötboskap, får och getter. Här ute på grässteppen hafva de 

 på busksteppen öf\'er allt uppskjutande termithögarne försvun- 

 nit, ögat blickar bort öfver ett enda flackt, gulnadt, delvis svart- 

 brändt gräshaf med svagt kuperad mark af sänkor och höj- 

 ningar. Ät norr stiga spridda större kullar upp ur den vid- 

 sträckta gräsöknen, åt vänster reser sig på någon dagsmarsch 

 Merubergets öfver 4,000 m. höga kägla, under det att Kilimand- 

 jaros väldiga massa åt öster höjer sin hvitglimmande. af glet- 

 scher och isfält betäckta hjässa, som en jättekupol majestä- 

 tiskt framträdande ur de under lägrade molnen. Under tiden 

 haf\'a vi inkommit bland de svartbrända busktrakter, som från 

 blandskogen utgör en mellanlänk till grässteppen. Här är 

 vildsvinens hemvist, här ströfva dessa omkring bland den 

 svartbrända buschen och den sotiga marken, som de till fär- 

 gen så likna, att de. om stilla, på något afstånd blott med svå- 

 righet därifrån kunna skiljas, där beta små buskantiloper eller 

 springa skrämda med lätta språng bort mellan kullarne, här 

 träifas nyss från norden anlända stenskvättor, blandade med 

 den inhemska svartbröstade arten (Saxicola pileata), hvilken 

 uppstigande som en lärka, under fladdrande vingslag och här- 

 liga toner stannar i luften för att åter sänka sig till den plats, 

 h varifrån den uppsteg: här löper äfven krön vipan (Stephanibyx 

 coronatusj, stäppdjurens pålitlige väktare omkring för att vid 

 annalkande fara under vilda skrän kasta sig upp i luften. Hit 

 och dit skjuter hon därvid fram under öronskärande, förtvifladt 

 vidt och bredt omkring ljudande skrik. Det är alarmsignalen för 

 alla steppens djur; de lugnt betande antiloperna höja nyfiket 

 hufvudet. spetsa öronen i spänd förväntan, de korta svansarna 

 svänga oroligt, en enda rörelse, som bekräftar farans närhet, 



