FAUNA OCH FLORA 



aflagringarna själfva kommer vår bristfälliga kunskap om deras 

 utbredning och deras fossila innehåll. Ty blott en försvin- 

 nande del af jordytan är ännu genomsökt, och många öfver- 

 raskningar äro ännu förborgade i dess innandömen. 



Ehuru Darwin därför har rätt i att utsikterna äro mycket 

 små att uppdaga fullständiga kedjor af föreningslänkar mellan 

 arter, så har man dock all anledning att hoppas att åtminstone 

 i vissa, gynnsamma fall kunna fastställa verkliga öfvergångs- 

 serier, och därpå har paleontologien redan flera vackra exempel 

 att framvisa. Sålunda har det lyckats följa trilobitarters full- 

 ständiga omvandling till andra arter i minsta detalj. Sådana 

 afbrottslösa serier äro dock sällsynta; oftast får man nöja sig 

 med serier, som visa ett och annat plötsligt steg i progressiv 

 riktning, och genom sådana har man lyckats fastställa utveck- 

 lingsgången för många djurgrupper såsom hvalarna och hästen 

 samt sötvattenssnäckor såsom Planorbis och Paludina äfven- 

 som bläckfiskarna m. fl. 



De verkliga stamformerna till de större djurgrupperna äro 

 dock svåra att bestämma. Om man för saknaden af stamformer 

 inom mindre grupper måste söka förklaringen i den ofullstän- 

 diga kunskapen om de fossila djuren, så ligger i förra fallet 

 orsaken däri, att djurrikets flesta provinser i hufvudsak funnits 

 representerade så långt tillbaka i tiden, att deras egentliga 

 stamformer aldrig torde kunna uppdagas, då jordens fossil- 

 förande aflagringar ej räcka tillbaka så långt i tiderna. De på 

 jorden rådande förhållandena voro då andra än nu och tilläto 

 ej bevarandet af djurens lämningar, vare sig det berodde på 

 organismernas eller jordens egen fysiska beskaffenhet. Man 

 har dock funnit spår af organismer från jordens urtid i form 

 af bituminösa inneslutningar i gneiser, såsom i Nullaberget i 

 Värmland. Vi kunna således aldrig hoppas på att fmna de 

 verkliga urtyperna till sådana grupper som maskarna, kräft- 

 och blötdjuren, echinodermerna och andra evertebrater, och 

 måhända få vi förgäfves söka efter stamformerna till vertebra- 

 terna, då en så pass högt specialiserad grupp som broskfiskarna 

 redan uppträder så tidigt som i silur. 



