FOSSILA I.ÄGRF. DJUR FRÄN NORDAMERIKAS KAMURIUM II 



annan karaktär påminner om dessa, nämligen den sugskållik- 

 nande fördjupningen i ändan af snabeln. Walcott anser, att 

 släktet därigenom står som en föreningslänk mellan borst- 

 maskarna och iglarna. 



Denna tydning af släktet Ottoia synes dock mindre naturlig. 

 Större är likheten med en Priapiiliis, en till en särskild grupp 

 bland gephyreerna hörande form, som just i de väsentliga ka- 

 raktärerna visar den största öfverensstämmelse med Ottoia, 

 medan Sipiinculus betydligt afviker från denna. Hakkransen 

 omkring munnen hos Ottoia motsvaras af en liknande beväp- 

 ning hos Priapiilus, men saknas hos Sipunculus: ett par ten- 

 takelbärande bihang i kroppens bakända återfinnes likaledes 

 hos Priapuliis: därtill kommer, att tarmen löper i det närmaste 

 rak eller i en svag slinga samt att anus ligger i kroppens bakre 

 spets; hos Sipunculus bildar tarmen en bakåtriktad, starkt 

 spiralvriden slinga, men leder ut genom en i kroppens midt 

 på ryggsidan belägen öppning. Genom denna homologisering 

 ändrar man betydelsen af släktet Ottoia från att vara en stam- 

 form till sipunculiderna å ena och iglarna å andra sidan till 

 att representera en nästan fullständigt modern form bland 

 priapuliderna. För öfrigt kan den invändningen göras mot 

 Walcotts tydning, att iglarna visa sådana organisationslik- 

 heter till oligochaeterna (daggmaskarna etc), att deras stam- 

 former böra sökas åt det hållet, men ingalunda bland gephy- 

 reerna. 



En annan af Walcotts monografier behandlar fossila holo- 

 thurier från samma lager i Stephenformationen.^ Holothu- 

 rierna eller sjökorfvarna äro som bekant egendomligt speciali- 

 serade echinodermer, hos hvilka gruppens karaktäristiska fasta 

 kalkskelett är ersatt af små skilda kalkkroppar af skiftande 

 utseende spridda eller hopgyttrade öfver hela kroppen. Dessa 

 äro af ett mycket karaktäristiskt utseende liknande skifvor, 

 hjul, ankare eller stafvar, och sådana har man funnit i många 

 aflagringar, tidigast i karbon, hvarigenom man kunnat sluta 



^ Middle Cambrian Holotliurians and Medusae. I den citerade publikationen, 

 vol. 57, nr. 3. 



