1 6 FAUNA OCH FLORA 



bildningar, som förut ej varit kända på fossila exemplar, men 

 som visa deras släktskap med de nu lefvande vingfotingarna. 



Med hänsyn till att Walcotts afhandlingar hafva karak- 

 tären af förelöpande meddelanden, är det svårt att för närva- 

 rande bilda sig en exakt uppfattning af betydelsen af hans 

 upptäckter. I afvaktan på fortsatta undersökningar af den 

 fossila faunan i Ogygopsisskiffern, hvilket Walcott utlofvar 

 och som säkerligen kommer att bjuda på nya öfverraskningar, 

 må det dock vara på sin plats att till de nu offentliggjorda 

 meddelandena anknyta några allmänna reflexioner. 



Då man är van att se paleontologiska arbeten oftast 

 behandla djurgrupper, hvilkas kroppskonstitution är ägnad 

 att motstå tidens förstörande krafter, blir man här förvånad 

 att finna de finaste väfnader fossiliserade. Det är alltså det 

 ypperliga bevaringstillståndet hos dessa gamla former, som 

 under hundratals millioner år legat begrafna i hårda berget, 

 som förvånar oss. Som inledningsvis nämndes, beror detta på 

 särskildt gynnsamma omständigheter. De till bottnen sjunkna 

 djuren] ha legat i fred för vågskvalpet, alltså på rätt betydligt 

 djup, då detta vanligen gör sig märkbart ned till c:a 50, undan- 

 tagsvis till 200 m. Kanske har någon lugn afstängd vik blifvit 

 deras sista hvilorum, och genom en snabb sedimentafsättning 

 ha de undgått att förstöras genom upplösning, 



Men därjämte öfverraskas man af att från denna långt 

 aflägsna tid fmna djurformer bevarade, som, om de icke full- 

 ständigt likna nu lefvande typer, dock i flera fall nått en spe- 

 cialisering, lika långt gången som hos nutida, och säkerligen 

 en lika hög organisation. 



Då nu dessa former under den långa tid, som förflutit 

 sedan kambriska perioden, icke gifvit upphof till en helt för- 

 ändrad typ, utan förblifvit konstanta, kan detta bero dels på en 

 uteblifven variation, hvarur det naturliga urvalet kunde finna 

 ämne för utbildning af nya arter, dels också på att artens 

 tillpassning till naturförhållandena redan nått sin kulmen, sin 

 mest gynnsamma utbildning. Antager man det förra, så är 

 man inne på en åsikt, som numera vunnit många anhängare 



