40 FAUNA OCH FLORA 



Undantagsvis får man också exemplar, som man måste hålla 

 för bastarder mellan pleskei och ccvruleiis. Då nu pleskei är 

 mycket väsentligt olika mot cyafius, men i de viktigaste karak- 

 tärer öfverensstämmer med cceruleus, är det mest logiskt att 

 räkna den såsom en underart under den sistnämnda. 



På allra sista tiden har emellertid gåtan, såsom det vill 

 synas, lösts. I en nyligen publicerad uppsats ^ har just Th. 

 Pleske omtalat, att det lyckats den för sina mästerliga fågel- 

 uppfödningsexperiment bekante konservator Zollikofer i St. 

 Gallen att uppdraga ett stort antal af bastarder mellan blåmes 

 och azurmes, och dessa öfverensstämma alldeles med Pariis 

 pleskei. 



I guvernementet Wladimir fann Paschtchenko azurmesar 

 på hösten och vintern 1881, och nästa år häckade de där samt 

 blefvo sedan allt talrikare till år 1886. Det framgår alltså häraf, 

 att på 80-talet skedde en invasion af azurmesar mot väster. 

 Efter denna tid blef sedan Parw5/)/é'sM' allmän. Detta berodde 

 alltså tydligen därpå, att azurmesen trängde in på blåmesens 

 område. Liknande iakttagelser gjordes sedan i guvernementet 

 Jaroslaw. 



Den typiska azurmesen är hemma i Ost-Ryssland sanno- 

 likt också i Väst-Sibirien, under det att geografiska underarter 

 bebo det öfriga Sibirien, Turkestan och Väst-Kina. Blåmesen 

 återigen med sina rätt talrika geografiska afarter träffas öfver 

 större delen af Europa och ända ned till Persien i sydost, 

 Nord-Afrika i söder, Kanarieöarne i sydväst. 1 Ryssland sam- 

 manstöta alltså gränserna för blåmes och azurmes (och det är 

 ju också där som den omstridda Paras pleskei träffats). Att 

 då bastarder uppstått vid gränslinien^, är intet underligt i och 

 för sig. Men det märkliga är, att dessa bastarder uppstått i 

 så stor mängd och att de genom fortplantning inbördes ökats 

 i antal till den grad, att man med skäl kunnat tro sig ha att 



* I Journal fur Ornithologie. 



^ Dylika bastarders alstrande vid tvenne fågelformers gränslinie är ju intet 

 enastående. Det kan erinras om de ej ovanliga bastarderna mellan grå kråka 

 och svart kråka i England, Schleswig, och vidJenisej, men i dessa fall bli bastar- 

 derna ej nya rasbildare utan variera oregelbundet eller återsmälta i stamformerna. 



