1 68 FAUNA OCH FLORA 



förlitliga personer — men mycket är också egna iakttagelser; 

 och mycket af dessa vore värdt en utförligare återgifning än 

 som här kan bestås dem. Som vanligt lämnar Kalm sina med 

 delanden i kronologisk ordning utan något försök att ge en 

 öfverskådlig bild öfver landets djur- och växtvärld, och han 

 sammanfattar ej ens på samma ställe, hvad han inhämtat om 

 en särskild form, utan hvad han har att meddela finner man 

 inströdt här och där, och samma art behandlas ofta på många 

 olika ställen. Detta är ju också från hans synpunkt ett alldeles 

 riktigt förfarande; reseskildringen var afsedd för hela den bil- 

 dade allmänheten, ej endast för specialisterna; för dessa hade 

 han tänkt sig ett helt annat, vetenskapligt arbete, hvaraf vissa 

 delar äfven funnos utarbetade i de i Åbo nyligen återfunna an- 

 teckningarna. För öfrigt behandlades dylika frågor i de många 

 dissertationer och afhandlingar, som han tidvis utgaf och som 

 delvis igenfinnas i K. Vet. Akad. handlingar. 



Af däggdjuren är det naturligtvis rofdjuren, som mest in- 

 tressera. Som farliga röfvare ha de alltid vetat göra sig kända 

 och omtalade. »Björnar finnas här upp i landet til en täm- 

 melig stor myckenhet, och göra ofta skada», dock sades »de 

 Amerikanska Björnar ej vara så grymme och farlige som de 

 Europeiske.» Det är naturligtvis den lilla svarta beskedliga 

 baribalen, som afses. Redan nu är han tämligen sällsynt kring 

 Philadelphia, men »En gammal svensk, Nils Gustafson, en man 

 af 91 år, sade at i hans barndom var här fullt af Björnar; dock 

 gjorde de sällan skada på kreaturen.» »Af Vargar finnes i dessa 

 länder 2:ne varieteter, som dock tyckas vara et och samma 

 slag, nämligen en art, som är gulaktig eller närmare ljusgrå och 

 den andra svart eller hel mörkbrun. Alla gamle Svenskar berät- 

 tade, att i deras barndom, och än mer vid de Svenskes första 

 ankomst hit i landet, fans här ganska mycket Vargar, så at 

 man ofta då hörde dem tjuta och ulfva hela nätterna. De 

 gjorde ock ofta skada på får, svin och annan ung och små 

 boskap. Men sedan den tiden hafva de så försvunnit, at nu 

 sällan här på orten [Philadelphia] höres af någon, och än mindre 

 at de göra någon skada.» Det är en mycket nära släkting med 



