Gerenuken. 



Af E. L. 



3^ etta egendomliga ord är sonialinamnet för en 

 af de såväl till lefnadssätt som byggnad mest 

 -., i-i intressanta antilopformerna. Den hör till gasell- 

 liÄ||^ gruppen och kallas af tyskarna till följd af sin 

 7^M?ffl långa hals för giraffgasellen, och det är verk- 

 SJ^^^^i^^^^ ligen sant, att det till följd af tillpassning till 

 ett något så när liknande lefnadssätt finnes en viss öfverens- 

 stämmelse mellan en giraff och en gerenuk, om man bortser 

 ifrån storlek och åtskilligt annat. 



Gerenukbocken är ej fullt en meter hög öfver bogen och 

 hondjuret är något mindre. Kroppen är hoptryckt från sidorna, 

 så att djuret lätt skall kunna smita mellan buskarna. Benen 

 äro långa och smala och halsen ofantligt lång, hoptryckt och 

 smal. Den bäres rak och upprätt, när djuret står lugnt, men 

 sträckes rakt fram horisontalt, när djuret springer. Ryggen 

 har en klar rödbrun färg med skarp gräns mot de mera röd- 

 gula sidorna, buken är hvit. Omkring ögonen fmnes en hvit- 

 aktig ring, men hos bocken färgas partiet framför ögat svart 

 af en stor körtel, som är belägen där. Svansen är helt tunn, 

 men med rätt långa åt sidorna riktade hår och en svart tofs 

 i ändan. Vid »knäna» på frambenen ser man en hårborste 

 med mer eller mindre svarta hår. Hornen äro hos den gamla 

 bocken tjocka och kraftiga, ringade och S-formigt krökta med 

 lyrformig ställning. Hos den unga bocken äro de släta, och 

 deras spetsar äro framåtböjda. Hondjuret saknar horn. En 

 del af denna beskrifning kan kontrolleras på bifogade bild af 

 en grupp i Riksmuseum, bestående af en gammal och en ung 



