Några faunistiska notiser från Söderman- 

 lands skärgård. 



Af 

 E. L. 



I ör en naturforskare är det alltid en härlig 



sak att sättas i tillfälle att få komma ut på 



'',ijjjPiiiiM-.>iiiijdet rätta studiefältet i naturen. Det var därför 



Mmed glädje, som jag mottog en inbjudning från 

 en god vän, som själf är intresserad jägare 

 och alltså naturälskare, att tillsammans med 

 honom tillbringa pingstdagarna i yttersta hafsbandet. Pingst- 

 aftonen såg allting lofvande ut, då vi i en motorbåt gledo ut 

 ur den vackra Tureholmsviken. De täta vassarna omkring 

 denna ofredas aldrig af något jagande eller skjutande och där- 

 för är där ett rikligt fågellif. Talrika doppingar och sothöns 

 visade sig äfven ute på klarvattnet och här och där syntes de 

 mörkgröna hufvudena af en flock gräsanddrakar skimra fram 

 mellan den torra starren eller vassen. Men mest roligt var 

 att finna viggen bofast här. En vigghane låg utanför vass- 

 kanten helt trygg och visade sin glänsande hvita sida. Fisk- 

 tärnor och måsar flögo fram och tillbaka. 



När vi genom åtskilliga smala sund så småningom kommit 

 ut i den yttre skärgården, styrde vi först kosan mot en i flera 

 afseenden ganska intressant ö, belägen i Yttre Hållfjärdens 

 yttersta del. Dess namn är Person. Berggrunden där utgöres 

 till stor del af ytterst fantastiskt veckad gneis, men äfven ur- 

 kalk finnes där. Ovanligt skarpt utpräglade strandvallar visa 



