I 1 8 FAUNA OCH FLORA 



öfverlägsen, inom loppet af fem år kan slå under sig, låt säga 

 blott en fläck med tio meters ytsida — det är hundra kvadrat- 

 meter — huru stora områden skall den då, i förening med ett 

 tjugotal andra liknande ogräs, kunna slå under sig inom loppet 

 af, låt säga femhundra (500) år? 



Man torde därvid taga med i beräkningen, att de invand- 

 rande växterna öka i virulens desto mer det lyckas dem att 

 anpassa sig till klimatet. För detta antagande är det återgifna 

 rågståndet ett bevis. 



Jag öfverlåter här åt enhvar att uppskatta, om dessa örters 

 ökning inom den föreslagna tidrymden utgör en fara för den 

 ursprungliga floran eller ej. Och jag bemärker åter, att natur- 

 skyddsområdet vid Abisko afsatts för den ursprungliga florans 

 bevarande. 



Af kortsynthet skall kanske någon invända, att den antagna 

 tidrymden 500 år är öfverdrifven. 



— Tvärtom! Den är lågt beräknad. Jag kan i ett fall som 

 detta vara berättigad att räkna med tiodubbla tidrymden och 

 skall ändå ej öfverdrifva, af det enkla skäl, att ett naturskydds- 

 område mänskligt att döma måste anses beräknadt för evig- 

 heten eller utöfver den tid vi med tanken kunna öfverskåda. 



Om så ej vore fallet — skulle man då kunna tänka sig, 

 att svenska nationen bestämt en så och så kort lifslängd för 

 de områden, hvars natur den för framtiden velat skydda? Skulle 

 i så fall kanske dessa områdens lifslängd vara begränsad med 

 500 eller 5,000 år? Skulle väl den ursprungliga natur vi vilja 

 bevara för kommande generationer vara tillmätt en kortare 

 lifslängd än de egyptiska fornlämningarna, och skulle vi väl 

 nödgas medgifva, att vår vilja icke räcker så långt in i fram- 

 tiden, när vi vilja något godt? 



Jag talar om lifslängd ty — när den ursprungliga floran 

 inom en nationalpark, som afsatts för denna ursprungliga flo- 

 ras bevarande, är i grunden förändrad genom yttre våld, dä är 

 den nationalparken död. 



Och vid den tidpunkt, som detta inom en del af berörda 



