SMÄRRE MEDDELANDEN gg 



var rädaiido, framgick äfvcn däraf, alt fågeln föreföll niistan naken 

 ])å bröstet samt syntes mycket mager, så att brösthenskanimen fram- 

 stod som en skarp köl. 



En torpare, boende i orten och känd tjufskytt och som med- 

 följde i arbetet, lämnade en mycket antaglig förklaring öfver orsa- 

 ken till att tjäderäggen ej varit befruktade. Han omtalade, att ej 

 långt från den plats där redet var beläget, fanns ett s k. »tjäder- 

 hvin», och hade här under våren tvenne tuppar spelat, men hade 

 de redan tidigt, och innan hönor ännu börjat infinna sig på leken, 

 af någon »oförklarlig anledning upphört att spela»! Han hade 

 sedermera flera gånger iakttagit hönor, som »ockande» krupit om- 

 kring på lekplatsen, men ingen tupp hade synts till. 



Vid förekomst af gallhönor är man oftast färdig att skylla 

 skulden på den stackars räfven och konsorter eller på otjänlig vä- 

 derlek, men visst är, åtminstone hvad beträffar de norrländska obyg- 

 derna, att på spel- och lockskyttets konto bör föras en mycket 

 afsevärd del af denna skuld. 



K. Gra 



in. 



Vädei^lekens inverkan på fågellifvet. 



Tiden är nu snart inne, då flyttfåglarna börja vända åter hem 

 till sina häckplatser i norr, och man gläds åt att få välkomna de 

 kära gästerna. Mången fägelvän kommer dock säkerligen i vår att 

 blifva åtskilligt besviken i siri glädje, åtminstone hvad beträffar före- 

 komsten af en del små tättingar inom stora trakter af öfre Norrland. 



Våren 191 1 ingick under de gynnsammaste betingelser för ut- 

 vecklingen af ett rikt fägellif, frostnätterna upphörde omkring den 

 22 maj — meddelandet gäller södra och mellersta Västerbotten — 

 och kom därefter sommaren omedelbart med soliga dagar och för 

 årstiden ovanligt hög temperatur. Häckningsbestyren voro också 

 snart i full gång, och fågelsången ljöd mängstämmigt öfverallt. Den 

 6 juni skedde emellertid ett omslag. '1'emperaturen sjönk hastigt, 

 och ett kallt regn började falla, hvilket den 9 öfvergick till snö, 

 och pågick ovädret med omväxlande regn och snö ända till den 11. 

 A alla höjdlägen kvarläg snön under denna tid ända till decime- 

 terdjup, och temperaturen höll sig härstädes kring fryspunkten, men 

 i älfdalarna smälte den däremot fort, och termometern visade några 

 grader -f. Den 12 började temperaturen åter att stiga, och om 

 några dagar hade vi sommar igen. 



Förhållandena voro emellertid nu betydligt förändrade. Fågel- 

 sången hade så godt som tystnat, och tillgången å de små älskliga 

 varelser, som förut gifvit sådant lif åt landskapet, var betydligt 

 decimerad. Massor af fåglar hade dött af svält eller förfrusit, och 

 många hade kanske åter skyndat söderut. De ömtåligaste syntes 

 hafva varit grå flugsnappare och hussvala. Vid gårdar belägna i 

 eller i närheten af skogen hade flugsnappare sökt skydd, och i göd- 

 selrum, på logar och t. o. m. i boningshusen trängde de in för att 

 söka erhålla något att stilla sin hunger med, och var det också här 



